ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/19591/25
категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про:
- визнання протиправною відмову у звільненні з військової служби на підставі статті 26 частини 12 пункту 3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
- зобов`язання звільнити з військової служби на підставі статті 26 частини 12 пункту 3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в зв`язку з тим, що матір спільної дитини померла.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого Відповідачем рішення про відмову Позивачу у звільненні з військової служби на підставі поданого рапорту. Позивач вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , мати їхньої спільної дитини ОСОБА_3 , що відповідно до вимог статті 26 частини 12 пункту 3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" надає йому право на звільнення з військової служби.

Ухвалою від 08.08.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , у відзиві на позов заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник Відповідача визнає, що Позивач проходить військову службі у Військовій частині НОМЕР_1 та неодноразово з 13.12.2024 року звертався з рапортом про звільнення зі служби по причині смерті цивільної дружини ОСОБА_2 , мати їхньої спільної дитини ОСОБА_3 . Всі рапорти Позивача були розглянуті у відповідності до вимог чинного законодавства та правомірно відмовлено у звільненні зі служби.
У відзиві зазначається, що Позивач є особою, яка відповідно до вироків суду була засуджена за вчинення злочинів відносно ОСОБА_2 . У вироках суду прямо зазначено, що у Позивача на утриманні не має дітей. Більш того, як зазначається у відзиві, Позивач не здійснює виховання ОСОБА_3 та не надав доказів на призначення його опікуном чи піклувальником дитини. 

У відповіді на відзив Позивач зазначає, про відсутність у відзиві Відповідача правового обґрунтування щодо відсутності підстав для відмови у звільненні Позивача з військової служби та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та визнається сторонами, що ОСОБА_1 є військовим, проходить військову службу та перебуває на обліку у Військової частини НОМЕР_1 .
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач з грудня 2024 року по липень 2025 року неодноразово звертався з рапортами до Відповідача по звільнення з військової служби.
Як зазначає Позивач, 03.07.2025 року ним було подано рапорт Відповідачу про звільнення з військової служби через сімейні обставини на підставі статті 26 частини 12 пункту 3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в зв`язку з тим, що матір ( ОСОБА_2 ) спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами розгляду рапорту Відповідачем листом від 19.07.2025 року Позивача було повідомлено про відсутність підстав для його звільнення з лав Збройних Сил України.
Вважаючи такі дії Відповідача протиправними щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі статті 26 частини 12 пункту 3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Позивач звернувся до суду.
Суть спірних відносин між сторонами зведена виключно до правомірності рішення Відповідача в особі командира Військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні Позивача з військової служби на підставі статті 26 частини 12 пункту 3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оформлену листом від 19.07.2025 року. Правомірність розгляду Відповідачем інших рапортів Позивачем в межах даної справи не оскаржується.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Підстави звільнення з військової служби під час під час дії воєнного стану передбачені правовими нормами статті 26 Закону №2232-XII.
Безспірно, згідно з приписами пункту 3 частини 12 статті 26 цього ж Закону з військової служби під час дії воєнного стану звільняються військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер.

Судом встановлено та визнається сторонами, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_1 (батько), Позивач у справі, та ОСОБА_2 (мати). Копія свідоцтва долучена до позову та досліджена судом (а.с.17).
При цьому суд враховує, що відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 12.03.2025 року до актового запису про народження ОСОБА_3 05.06.2019 року було внесено зміни відносно прізвища та батька дитини з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 " на підставі заяви про визнання батьківства від 04.06.2019 року. Копія Витягу долучена до позову та досліджена судом (а.с.16).

Судом встановлено та визнається сторонами, що згідно актового запису про смерть від 29.08.2024 року №1724923778788 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Барселона (Іспанія). Копія повного актового запису про смерть ОСОБА_2 з перекладом з іспанської мови на українську мову долучена до справи та досліджена судом (а.с.12-15).

Як зазначено в оскаржуваному рішенні Відповідача, причиною відмови у звільненні Позивача з військової служби є ненадання Позивачем копії рішення органу опіки та піклування (суду) про призначення особи опікуном чи піклувальником за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та копії рішення про надання статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківських прав (а.с.5-7). 
Згідно доводів представника Відповідача, наведених у відзиві на позов, така відмова була зумовлена тим, що Позивач не надав докази на перебування дитини на його утриманні чи здійснення його виховання (опікунством чи піклуванням). Більш того, як зазначено у відзиві, Позивач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів відносно матері дитини і в даний час Позивач притягується до відповідальності за скоєння тяжкого злочину, перебував під арештом, а на даний час - під домашнім арештом. 
У відзиві з посиланням на ухвали Житомирського апеляційного суду у відповідних кримінальних провадженнях відносно Позивача зазначається про встановлення судами ризиків щодо можливості незаконного впливу Позивача на ОСОБА_2 та свідків у справі та про перебування ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 за межами країни.

Такі доводи Відповідача відповідають обставинам справи та частково ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.
Як вже зазначалося судом, 03.07.2025 року Позивачем Відповідачу був поданий рапорт про його звільнення з військової служби на підставі статті 26 частини 12 пункту 3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в зв`язку з тим, що матір ( ОСОБА_2 ) спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До рапорту були долучені консульське підтвердження смерті ОСОБА_2 , повна копія актового запису про смерть ОСОБА_2 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копія судового рішення про зміну Позивачу цілодобового арешту на нічний.

Суд враховує, що згідно з пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення) закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають за командою рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право на їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Суд враховує, що відповідно до пункту 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (надалі - Інструкція №170) із змінами та доповненнями на час спірних відносин, у додатку 19 до Інструкції наведено перелік документів, що подаються з рапортом про звільнення військовослужбовця з військової служби.

Як зазначено в пункті 14 додатку 19 до Інструкції №170, документами, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме військовослужбовцями, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, зник безвісти, визнаний безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України:
копія свідоцтва про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства (материнства) особи;
один із документів: копія свідоцтва про смерть одного з батьків, або копія рішення суду про визнання одного із батьків безвісно відсутнім, або оголошення померлим, або копія рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або копія вироку суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (копія рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).

Разом з тим, Відповідач при розгляді рапорту Позивача безпідставно врахував вимоги пункту 16 додатку 19 до Інструкції №170, які не регулюють спірні відносини.
Одночасно суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу (надалі - Перелік № 413).
Як зазначено абзаці другому вказаного Переліку, особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільненні із служби через такі сімейні обставини та інші поважні причини, а саме виховання матір`ю (батьком) - особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

Системний аналіз правових норм статті 26 Закону №2232-XII та вказаного Переліку № 413 дає підстави суду зробити висновок, що звільнення із служби особи рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, та мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, зумовлена необхідністю забезпечити права та інтереси такої дитини та здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків.
В розумінні вимог статті 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Суд погоджується з доводами Позивача, що в розумінні вимог статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
При цьому слід врахувати також приписи частини 2 статті 141 Сімейного кодексу України, які передбачають, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Більш того, приписи статті 155 цього ж Кодексу передбачають, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Одночасно в ході розгляду справи при перевірці доводів представника Відповідача, наведених у відзиві на позов, встановлено, що згідно вироків Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справах №279/1565/19, №279/50/22, №279/2225/23, №279/2053/23 Позивача визнано винним у скоєнні цілого ряду кримінальних злочинів відносно ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 .

Більш того, судом встановлено наявність кримінального провадження у справі № 296/7315/23 по звинуваченню Позивача у підготовці вбивства ОСОБА_2 та її ненародженої дитини за допомогою сильнодіючого медичного препарату, який був виготовлений за винагороду посібником цього злочину. В межах даного провадження Позивачу був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було змінено на домашній арешт.

Крім того, згідно рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справі №279/1169/23 видано обмежувальний припис, яким заборонено Позивачу розшукувати ОСОБА_2 та вчиняти відносно неї певні дії.
Судовим наказом Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справі №279/2254/24 було стягнено з Позивача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Одночасно судом встановлено, що за даними Єдиного реєстру судових рішень в провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває цивільна справа №279/5270/25 за позовом Органу опіки та піклування Коростенської міської ради до Позивача про позбавлення його батьківських права відносно сина ОСОБА_3 та стягнення аліментів.
Розгляд даної справи №279/5270/25 не завершено, але судові рішення в ній (ухвали) засвідчують, що малолітній ОСОБА_3 проживає за межами України з ОСОБА_6 .

Одночасно дані Єдиного реєстру судових рішень засвідчують, що в провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває цивільна справа №279/6237/25 за позовом Позивача про відібрання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , повернення її за попереднім місцем проживання та визначення місця проживання дитини з батьком. Розгляд даної справи №279/6237/25 також не завершено.

Як вже зазначалося судом, звільнення із служби особи рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, та мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, зумовлена необхідністю забезпечити права та інтереси такої дитини та здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків.
Разом з тим, наведені судом судові рішення беззаперечно засвідчують, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за межами України, перебуває на утриманні іншої особи, а не Позивача. Звернення Органу опіки та піклування Коростенської міської ради до суду про позбавлення Позивача батьківських права відносно сина ОСОБА_3 та стягнення аліментів також не можуть на даний час розцінюватися як підстава для звільнення Позивача з військової служби для виконання Позивачем своїх батьківських прав. 

Вказані обставини не були враховані Відповідачем в ході розгляду рапорту Позивача від 03.07.2025 року про його звільнення з військової служби саме з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Одночасно суд враховує, що згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що рішення Відповідача про відмову у звільненні Позивача з військової служби з підстав, передбачених пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", по причині ненадання копії рішення органу опіки та піклування (суду) про призначення особи опікуном чи піклувальником за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та копії рішення про надання статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківських прав є передчасним та таким, що не в повній мірі узгоджується із вимогами чинного законодавства та без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому підлягає скасуванню.
На підставі викладеного суд зазначає про відсутність підстав для зобов`язання Відповідача звільнити Позивача з військової служби та про наявність підстав для зобов`язання Відповідача повторно розглянути рапорт Позивача від 03.07.2025 року про звільнення з військової служби та ухвалити відповідне рішення з урахуванням доводів суду, наведених в даній справі та обставин, встановлених в ході розгляду справ, що перебувають в провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області відносно Позивача.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 19.07.2025 року, про відмову в задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 03.07.2025 року про звільнення з військової служби з урахуванням висновків суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

16.01.26