ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" листопада 2025 р.           Справа№ 911/448/25 (911/2091/25)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Отрюха Б.В.
суддів:            Сотнікова  С.В. 
          Остапенка О.М. 
 
Секретар судового засідання:   Басараба К.Ю.

За участю представників учасників справи:
від ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»: Грищенко О.М. - за довіреністю б/н від 27.05.25;
від ОСОБА_1 : Овчиннікова В.В.  - за ордером серії АА №1466201 від 24.10.25.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2025 у справі № 911/448/25 (911/2091/25) (суддя Гребенюк Т.Д., повний текст ухвали складено та підписано - 06.10.2025)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до
1) ОСОБА_2 
2) ОСОБА_1 
про покладення солідарної відповідальності

у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Броксервіс»
                                                    ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

Постановою Господарського суду Київської області від 10.06.2025 відкрито ліквідаційну процедуру щодо боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Броксервіс».
25.06.2025 до господарського суду першої інстанції звернувся кредитор ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»  із заявою про покладення на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарної відповідальності, в якій просило  стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія «Броксервіс»                 5 558 974,55 грн в якості солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів ТОВ «Компанія «Броксервіс», посилаючись на те, що  бездіяльність керівництва боржника в особі власників та/або керівників боржника в період існування критичного фінансового стану, збитковості господарської діяльності та відсутності можливості здійснити задоволення вимог кредиторів в період 2020 - 2024 років, є недобросовісною та не сумлінною, а також протиправною, винною, спричинює майнові втрати Кредиторів.  Отже,  боржник знав та/або зобов`язаний був знати, що задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами. Тому боржник у місячний строк зобов`язаний був звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду  

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.09.2025 у справі № 911/448/25 (911/2091/25) (суддя Гребенюк Т.Д., повний текст ухвали складено та підписано - 06.10.2025) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» про покладення солідарної відповідальності - залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2025 по справі №    911/448/25 (911/2091/25) скасувати; прийняти в цій частині нове рішення, котрим задовольнити заяву ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про покладення солідарної відповідальності (притягнення до солідарної відповідальності) на органи управління Боржника в межах справи № 911/448/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Броксервіс»; покласти на ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) солідарну відповідальності за незадоволення вимог кредиторів у справі № 911/448/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Броксервіс» (08801, Київська область, місто Миронівка, вулиця Соборності, будинок 48; ідентифікаційний код 37397640); стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Броксервіс» 5 558 974,55 грн в якості солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Броксервіс».
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції без з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права - ст. ст. 74,75, 76,77,79 ГПК України та неправильним застосуванням норм матеріального права - ч. 6 ст. 34 КУзПБ, з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

21.11.2025 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив апеляційну скаргу  ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2025 у справі №  911/448/25 (911/2091/25)  - без змін.
Інші учасники справи не скористались своїм правом та не подали відзиви на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України, не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025 апеляційну скаргу у справі № 911/448/25 (911/2091/25) передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у справі № 911/448/25 (911/2091/25) витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/448/25 (911/2091/25) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_1 про покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Броксервіс»; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2025 у справі № 911/448/25 (911/2091/25) до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.
29.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/448/25 (911/2091/25).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 у справі № 911/448/25 (911/2091/25), серед іншого, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2025 у справі № 911/448/25 (911/2091/25) залишено без руху.
05.11.2025 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 у справі № 911/448/25 (911/2091/25) відкрито апеляційне провадження у справі № 911/448/25 (911/2091/25) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2025 у справі № 911/448/25 (911/2091/25) та призначено до розгляду на 26.11.2025.

Явка представників учасників справи

26.11.2025 у судове засідання з`явилися представники ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»   та ОСОБА_1 .

Позиції учасників справи

У судовому засіданні 26.11.2025 представник ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» просив подану ним апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2025 у справі № 911/448/25 (911/2091/25).
Представник ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс».

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ «Торговий дім «Насіння» (постачальник, продацець) та ТОВ «Компанія «Броксервіс» (покупець) було укладено Договори № 2-0212/пр2460 та № 2-1801/пр67 на поставку насіння сільськогосподарських культур та засобів захисту рослин, проте у зв`язку з тим, що ТОВ «Компанія «Броксервіс», порушив умови Договорів, не здійснивши повну оплату за поставку товару у визначений сторонами строк - до 30.10.2020 у останнього виникла заборгованість, яку ТОВ «Торговий дім «Насіння» просив стягнути.
В подальшому ТОВ «Торговий дім «Насіння» було визнано банкрутом та стосовно нього було відкрито ліквідаційну процедуру у справі №910/11384/20.
Протягом ліквідаційної процедури ТОВ «Торговий дім «Насіння» було ініційовано звернення до суду з позовними заяви про стягнення заборгованості з ТОВ «Компанія «Броксервіс» як з дебітора згідно Договору №2-0212/пр2460 від 02.12.2019 та Договору №2-1801/пр67 від 18.01.2019.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 у справі № 910/11384/20 (910/19360/21) позов задоволено та стягнуто з ТОВ «Компанія «Броксервіс» на користь ТОВ «Торговий дім «Насіння» суму основного боргу в розмірі 1842813,33 грн., пеню в розмірі 278793,28 грн., штраф в розмірі 368562,67 грн., три відсотки річних в розмірі 58439,49 грн., інфляційні втрати в розмірі 200696,18 грн. та судовий збір в розмірі 41239,57 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі                         № 910/11384/20 (910/19362/21) позов задоволено та стягнуто з ТОВ «Компанія «Броксервіс» на користь ТОВ «ТД «Насіння» суму основного боргу в розмірі 710284,49 грн., пеню в розмірі 107223,78 грн., штраф в розмірі 142056,90 грн., три відсотки річних в розмірі 22466,39 грн.,інфляційні втрати в розмірі 93169,84 грн. та судовий збір в розмірі 16128,02 грн.
У подальшому було проведено аукціон з продажу майна банкрута (право вимоги (дебіторська заборгованість)) ТОВ «ТД «Насіння» №BRD001-UA-20230829-71359.
Згідно з актом про придбання майна на аукціоні №BRD001-UA-20230829-71359 від 15.09.2023 відповідно до Протоколу електронного аукціону № BRD001-UA-20230829-71359 від 08.09.2023, Покупець (ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс») сплатив Продавцю (ТОВ «ТД «Насіння») повну ціну за придбання майна на аукціоні, а Продавець відступив Покупцю право вимоги по лоту № 30674952-146 до: ТОВ «Компанія «Броксервіс». 
Ціна реалізації майна 1552,75 грн.
Між ТОВ «ТД «Насіння» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги №BRD001-UA-20230829-71359.
За п. 1.1. договору, на умовах даного Договору та на підставі протоколу електронного аукціону від 08.09.2023 № BRD001-UA-20230829-71359 з продажу активів ТОВ «ТД «Насіння» по лоту № 30674952-146, Первісний кредитор відступає Новому кредитору, а Новий кредитор набуває право вимоги за дебіторською заборгованістю до ТОВ «Компанія «Броксервіс», яка становить 3 881 873,94 грн.
Згідно із пунктом 2.1., 2.2. договору, за цим Договором Новий кредитор набуває право вимагати від ТОВ «Компанія «Броксервіс» належного виконання зобов`язання щодо сплати боргу на підставі документів первинного бухгалтерського обліку (договору, видаткових накладних, довіреностей на отримання ТМЦ, тощо), судових рішень та виконавчих документів, перелік котрих наведено у відповідному акті приймання- передачі документів, в загальній сумі 3 881 873,94 грн. Перехід права вимоги до ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» здійснюється після повної сплати ціни реалізації лоту на електронному аукціону.
17.10.2023 року Господарським судом м. Києва було постановлено ухвали по справах №910/11384/20 (910/19360/21) та №910/11384/20 (910/19362/21) про заміну стягувача - ТОВ «Торговий дім «Насіння» за наказами Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у відповідних справах на його правонаступника ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС».
Судом встановлено, що зобов`язання боржника перед ініціюючим кредитором виникло у зв`язку з придбанням 15.09.2023 ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на аукціоні права вимоги до ТОВ «Компанія «Броксервіс.
Отримавши право вимоги, ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (ініціюючий кредитор) звернулось до Господарського суду Київської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Компанія «Броксервіс».
Ухвалою Суду від 04.03.2025, зокрема, відкрито провадження у справі № 911/448/25 про банкрутство ТОВ «Компанія «Броксервіс»; введено процедуру розпорядження майном боржника та визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора у сумі 3 881 873,94 грн., та включено витрати на оплату судового збору у розмірі 24 224,00 грн. 
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.05.2025 визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника у розмірі 1 648 031,81 грн. та включено витрати на оплату судового збору у розмірі 4844,80 грн.
Отже, загальна сума грошових вимог ініціюючого кредитора склала 5 558 974,55 грн. (3 881 873,94 + 24 224,00 + 1 648 031,81 + 4 844,80).
В подальшому, 25.06.2025 до Господарського суду Київської області звернувся кредитор- ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»  із заявою про покладення на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарної відповідальності.
За наслідками розгляду вищевказаної заяви, місцевим господарським судом постановлено судове рішення, яке наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваної судової постанови, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 6 ст. 34 КУзПБ, (в редакції станом на 31.12.2019, оскільки саме з цією датою заявник пов`язує виникнення обов`язку боржника звернутися до суду) боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Якщо керівник боржника допустив порушення цих вимог, він несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення керівником боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначеної особи.
Солідарна відповідальність полягає у залученні третіх осіб - керівника боржника (органів управління боржника), який (які) не звернувся (звернулися) до господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство в місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності юридичної особи, щодо якої в подальшому відкрито та здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника. Тобто солідарна відповідальність є правовим механізмом захисту та відновлення прав кредиторів (які були необізнані з вини боржника про стан його неплатоспроможності як під час вступу з ним у господарські відносини, так й після цього, під час погіршення платоспроможності боржника до стану загрози неплатоспроможності) за рахунок особистого майна керівника (органів управління) боржника, тобто майна, відмінного від майна боржника.
Застосуванням «солідарної відповідальності» законодавець стимулює виконання боржником обов`язку з подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності відповідних умов (загрози неплатоспроможності), тоді як для кредитора подання такої заяви є правом, обумовленим лише наявністю у нього незадоволених / невиконаних боржником зобов`язань за вимогами кредитора (стаття 1, частини перша, друга статті 34, частина шоста статті 39 КУзПБ).
При цьому, у справі про банкрутство солідарна відповідальність покладається за таке порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є такі негативні наслідки, як неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника.
У зв`язку із цим,  солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із частиною першою статті 1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Так, звертаючись з заявою про покладення на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарної відповідальності, кредитором по суті ставиться питання про відшкодування збитків на користь самого боржника, а його кредитори мають похідний інтерес у стягненні збитків з винних осіб на користь боржника, оскільки збільшення майнової сфери боржника підвищує їх можливість більш повно задовольнити свої вимоги (з дотриманням принципів черговості та пропорційності задоволення вимог в межах однієї черги), тоді як кредитори боржника не є кредиторами щодо винних осіб.
Закон визначає суб`єктом правопорушення, а отже - і солідарної відповідальності, керівника боржника.
Із матеріалів справи вбачається, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Компанія «Броксервіс» від 25.06.2025 станом на 05.02.2021 директором ТОВ «Компанія «Броксервіс» є ОСОБА_3 з 26.03.2018; засновник та кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_3 .    
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Компанія «Броксервіс» від 25.06.2025 станом на 25.06.2025 директором є ОСОБА_2  з 07.02.2021; засновником та кінцевим бенефіціарним власником вказано ОСОБА_2 .
За змістом положень частини шостої статті 34 КУзПБ порушення, яке є умовою покладення солідарної відповідальності, є допущене керівником боржника порушення місячного строку звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності боржника та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За висновком Суду, виходячи з системного аналізу положень КУзПБ, про загрозу неплатоспроможності боржника можна стверджувати, коли вартість майна юридичної особи боржника є недостатньою для задоволення вимог кредиторів.
Тому для покладення солідарної відповідальності на керівника боржника істотне значення має встановлення моменту виникнення в нього обов`язку звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.
Про такий момент має свідчити наявність об`єктивних юридичних фактів, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності і вочевидь свідчать про неможливість продовження нормальної господарської діяльності без негативних наслідків для боржника та його кредиторів.
За ч.6 ст. 34 КУзПБ визначено, що загроза неплатоспроможності настає у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.
Тому для покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство слід встановити момент, коли задоволення нею вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.
Отже, загроза неплатоспроможності боржника розкривається через його фінансово-економічний стан, основним визначальним критерієм якого є нездатність боржника відповісти за своїми зобов`язаннями належним йому майном (активами) і тим самим виконати грошові зобов`язання в повному обсязі перед всіма кредиторами.
У практиці Верховного Суду виявлення «ознак загрози неплатоспроможності» пов`язане з наданням судами оцінки:
- зібраним у справі доказам щодо підстав, обставин та дати виникнення у боржника перед кредитором зобов`язання, невиконання якого обумовило звернення із заявою про відкриття провадження у цій справі;
- доказам, наданим на підтвердження підстав, обставин та дати виникнення у боржника зобов`язань перед іншими кредиторами у справі;
- доказам щодо вартості майнових активів боржника станом на той звітний період, коли у нього виникли та одночасно тривали зобов`язання перед щонайменше двома кредиторами боржника (заявником у спорі про покладення солідарної відповідальності та ще одним із кредиторів боржника).
Фінансово-економічний стан, що визначається на підставі відповідних показників матеріального, фінансового стану боржника та стану його господарської діяльності (з контрагентами тощо) як загроза неплатоспроможності, має бути не умовно-тимчасовим, а стабільно-незворотним для боржника і наслідки такого стану мають безпосередньо впливати на стан розрахунків з кредиторами.
Саме така стійкість та незворотність стану фінансово-господарської діяльності боржника, зокрема в частині розрахунків з кредиторами, і відрізняє загрозу неплатоспроможності боржника від іншого його стану фінансово-господарської діяльності, що має тимчасовий характер, і передбачає реальну (обґрунтовану матеріально-фінансовими показниками) можливість боржника у межах звичайної господарської діяльності у розумні строки змінити та відновити свої фінансові й економічні показники, що нададуть можливість боржнику в межах звичайного режиму господарської діяльності виконувати свої зобов`язання перед контрагентами та задовольняти грошові вимоги кредиторів.
При цьому доцільно враховувати реальні (доведені належними доказами) майбутні зміни вартості та/або складу активів, з використанням яких можуть бути задоволені вимоги кредиторів, що відбудуться (повинні відбутись) протягом відповідного місяця, тому що керівник має право посилатись на реальні очікування зміни складу та вартості активів, фінансового стану підприємства з огляду на його господарську діяльність.
Основним способом встановлення відмінностей між наведеними двома станами боржника є проведення аналізу фінансово-господарської діяльності (звітності) боржника, із встановленням / визначенням за результатами цього аналізу реальних наслідків та перспектив для боржника виконати свої зобов`язання перед його кредиторами, а для кредиторів - отримати від боржника задоволення своїх вимог у разі, якщо боржник не звернеться із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Таким чином, якщо: - звернення або незвернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство жодним чином не впливає і не змінює стану та порядку розрахунків з кредиторами, не призводить до порушення їхніх прав на задоволення вимог до боржника (інших негативних наслідків для кредиторів: простій, збитки, штрафні санкції внаслідок невиконання боржником зобов`язання перед кредиторами); - внаслідок неподання боржником відповідної заяви не змінились / не погіршились його розрахункові можливості (можливості відповідати за зобов`язаннями, зокрема і належними йому активами: майном, коштами, правом вимоги до третіх осіб тощо), - Суд зазначає про очевидну відсутність загрози неплатоспроможності боржника.
Отже, наведене вище та положення ст. 34 КУзПБ свідчать, що умовами для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту, як загроза неплатоспроможності боржника, є одночасна (зокрема, протягом місячного періоду, визначеного частиною шостою статті 34 КУзПБ) наявність таких юридичних фактів: 
1) існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо); 
2) розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку. При цьому зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими.
У своїй заяві кредитор зазначає,   що на день відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Компанія «Броксервіс»  (04.03.2025 року) залишалися непогашеними вимоги принаймні двох кредиторів (ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» та ДПС України) до боржника, які виникли впродовж 2019 - 2023 років. 
Судом з`ясовано, що зобов`язання ТОВ «Компанія «Броксервіс» сплатити ТОВ «Торговий дім «Насіння» за товар, поставлений згідно договорів № 2-0212/пр2460 від 02.12.2019 та № 2-1801/пр67 від 18.01.2019, виникло згідно умов договору станом на 30.10.2020.
Рішеннями Господарського суду міста Києва у справах №910/11384/20 (910/19362/21) від 08.02.2022 та № 910/11384/20 (910/19360/21) від 20.01.2022 підтверджується, що у ТОВ «Компанія «Броксервіс» був невиконаний обов`язок з оплати отриманого товару за Договорами № 2-0212/пр2460 від 02.12.2019 та № 2-1801/пр67 від 18.01.2019 та як наслідок у останнього виникла заборгованість перед ТОВ «ТД «Насіння», зокрема, щодо основного боргу у сумі 2 553 097,82 грн (1 842 813,33 грн + 710 284,49 грн).
Надалі право вимоги, яке мало ТОВ «Торговий дім «Насіння» до ТОВ «Компанія «Броксервіс», було продано на аукціоні 15.09.2023 за 1 552,75 грн. ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (ініціюючому кредитору).
Розмір зобов`язань боржника перед ініціюючим кредитором станом на 04.03.2025 (дата відкриття провадження у справі) складав 3 881 873,94 грн., з яких: 57 367,59грн. судових витрат (судового збору), 2 553 097,82 грн. основного боргу, 293 866,02 грн. інфляційних втрат, 80 905,88 грн. 3% річних, 510 619,57 грн. штрафу, та 386 017,06 грн. пені.
Судом було визнано додаткові грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника у сумі 1 648 031,81 грн., з яких 1 397 009,17 грн. інфляційних втрат та 251 022,64 грн. 3% річних.
Отже, грошові вимоги ініціюючого кредитора  складають суму 5 483 066,54 грн., з яких: 57 367,59 грн. судових витрат (судового збору), 2 553 097,82 грн. основного боргу, 1 690 875,19 грн. (1 397 009,17 грн. + 293 866,02 грн.) інфляційних втрат, 331 928,52 грн. (251 022,64 грн. + 80 905,88 грн.) 3% річних, 510 619,57 грн. штрафу,  386 017,06 грн. пені.
Також судом включено  29 068,80 грн. судового збору (24 224,00 грн. + 4844,80 грн.) до витрат пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство.
При цьому, судом т встановлено, що ГУ ДПС у Київській області листом від 23.04.2025 повідомило, що в інформаційній системі ДПС України по ТОВ «Компанія «Броксервіс» наявна інформація щодо проведених камеральних перевірок з 2021 по 2022 роки, сума за якими складає 1 568,68 грн (340,00 грн + 390,47 грн + 838,21). З приводу цих обставин, Суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 38.1 статті 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з положеннями статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:
- платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;
- дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;
- згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;
- дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;
- результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 57.3 статті 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Пунктом 56.1 статті 56 ПК України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Матеріали справи містять лише лист ГУ ДПС у Київській області від 23.04.2025 з інформацією про проведені відносно боржника перевірки.
Так, ГУ ДПС у Київській області у цьому листі зазначає, що в інформаційній системі ДПС України по ТОВ «Компанія «Броксервіс» наявна інформація щодо проведених камеральних перевірок з 2021 по 2022 роки: 
- Акт камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток (про несвоєчасне подання, про виявлення помилок (порушень) про несвоєчасну сплату від 15.12.2022 № 15329/10-36-04-10/37397940, ППР (форма «ПС») від 10.02.2023р. № 2538/10-36-04-10 на суму 340 грн.; 
- Акт про результати камеральної перевірки податкової звітності по окремих загальнодержавних та місцевих податках і зборах від 13.05.2021 № 6950/10-36-18- 11/37397940, ППР (форма «ПС») від 17.05.2021 р. № 9067/1811 на суму 390,47 грн.; 
- Акт про результати камеральної перевірки податкової звітності по окремих загальнодержавних та місцевих податках і зборах від 26.03.2021 № 4357/10-36-18- 11/37397940, ППР (форма «ПС») від 13.05.2021р. № 0088991811 на суму 838,21 гривень.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний господарський суд, дійшов правильного висновку щодо відсутності будь-яких  доказів того, що ДПС України направляло боржнику вказані вище акти перевірок, складало за їх результатами податкові повідомлення рішення та вимоги про сплату податкового боргу, які б також направлялись ДПС України боржнику, отже у боржника не має ще одного грошового зобов`язання зі сплати податків та зборів, тобто  відсутнє існування у боржника зобов`язання перед податковим органом, як ще одним (крім ініціюючого кредитора) кредитором у справі, і зворотного належними та допустимими доказами не доведено. 
Щодо доказів наявності заборгованості у банкрута перед ТОВ «Агрофірма «Корвет», то судом вірно встановлено, що   такі докази - виписка по рахунку боржника, лист розпорядника майна та відповідь на нього ТОВ   «Агрофірма «Корвет» не дають змоги встановити існування у боржника зобов`язань перед названим кредитором, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо). 
З огляду на зазначене, місцевий господарський суд правильно встановив відсутності  існування у боржника зобов`язань щонайменше перед двома кредиторами і строк виконання яких настав, у зв`язку з недоведеності зазначеного належними доказами, з  таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.  
Загроза неплатоспроможності характеризує такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку. При цьому зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими.
Стаття 1 КУзПБ в чинній редакції визначає, що загроза неплатоспроможності - це такий фінансово-господарський стан боржника, що характеризується наявністю обставин, які підтверджують, що боржник протягом наступних 12 місяців не зможе виконати свої грошові зобов`язання у строк, передбачений для їх виконання, чи здійснювати платежі за звичайними господарськими операціями.
Обґрунтовуючи заяву про покладення солідарної відповідальності на керівників боржника в частині виникнення обставин загрози неплатоспроможності та моменту виникнення такого стану, оскільки саме з таким моментом закон пов`язує відповідний обов`язок боржника та наслідки у вигляді солідарної відповідальності, заявник зазначає:
«Відповідно до звіту про проведення аналізу фінансово-господарської діяльності підприємства Боржника, який долучено ліквідатором, та додатково здобутими доказами в межах ліквідаційної процедури, Боржник знаходився із четвертого кварталу    2019    року у стані критичної неплатоспроможності, здійснюючи при цьому лише видатки та не отримуючи при цьому прибутку.»
«Відповідно до значення показників платоспроможності та фінансової стійкості структура балансу підприємства протягом всього періоду, починаючи із 01 січня 2020    року по 03 березня    2025    року, є незадовільною.»
«Дані, наведені вище та підтверджені матеріалами даної справи, вказують станом на 31.12.2019    року підприємство має ознаки критичної неплатоспроможності - поточна платоспроможність має від`ємне значення, його коефіцієнт покриття не надає можливість здійснити виконання існуючих зобов`язань, підприємство не отримало прибуток.»
«Фінансовий стан ТОВ «КОМПАНІЯ «БРОКСЕРВІС» характеризується неплатоспроможністю протягом більше трьох років до відкриття провадження у справі про банкрутство; в результаті аналізу виявлено ознаки приховування стійкої фінансової неспроможності ТОВ «КОМПАНІЯ «БРОКСЕРВІС»«, які полягають в неподанні власниками та/або керівниками ТОВ «КОМПАНІЯ «БРОКСЕРВІС»« в установлений строк до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство юридичної особи у випадках, передбачених законом.
Як відомо із матеріалів даної справи, оскільки бухгалтерську та іншу документацію ТОВ «КОМПАНІЯ «БРОКСЕРВІС»« розпоряднику майна та ліквідатору боржника передано не було, а фінансову звітність ТОВ «КОМПАНІЯ «БРОКСЕРВІС»« не було подано за звітні періоди, починаючи із першого кварталу    2020    року, на підставі даних обліку та звітності боржника подані до 31.12.2019    року Заявником встановлено, що розмір чистих активів Боржника (перевищення загальної вартості активів над загальним розміром зобов`язань) протягом всього періоду, що досліджувався, не мало позитивного значення.»
«Отже, друга з необхідних складових загрози неплатоспроможності, а саме перевищення розміру зобов`язань боржника перед кредиторами, строк виконання яких настав, над розміром всіх активів боржника (загроза неплатоспроможності), виникло не пізніше 03.03.2025, що зумовлював обов`язок боржника звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.» 
«Отже, бездіяльність керівництва ТОВ «КОМПАНІЯ «БРОКСЕРВІС»« в особі власників та/або керівників ТОВ «КОМПАНІЯ «БРОКСЕРВІС»« в період існування критичного фінансового стану, збитковості господарської діяльності та відсутності майнового можливості здійснити задоволення вимог кредиторів в період    2020 - 2024    років, є недобросовісною та не сумлінною, а також протиправною, винною, спричинює майнові втрати Кредиторів.».
Таким чином, наведене обґрунтування боржника дозволяє дійти висновку, що стан боржника, який характеризується як загроза неплатоспроможності, згідно доводів заявника у заяві пропокладення соліраної відповідальності вже мав місце станом на 31.12.2019 року - найбільш рання дата, визначена заявником. Відповідно, саме з цієї дати починає свій перебіг місячний строк, протягом якого боржник має звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Цю саме дату - 31.12.2019 року - як дату стану критичної неплатоспроможності заявник зазначає і у своїх поясненнях від 26.08.2025. 
Щодо загрози неплатоспроможності боржника, її встановлення, моменту з якого обчислюється строк на звернення керівника боржника до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство слід зазначити наступне.
Поняття неплатоспроможності боржника розкрито в абзаці тринадцятому статті першої КУзПБ, за яким це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.
За частиною шостою статті 34 КУзПБ загроза неплатоспроможності настає у разі якщо задоволення вимог одного кредитора або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.
Тобто загроза неплатоспроможності виникає з моменту коли задоволення вимог кредитора(-ів) призводить до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.
Тож, умовами для встановлення щодо боржника факту загрози неплатоспроможності є одночасна наявність таких юридичних фактів:
- існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами грошових зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо);
- розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір грошових зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо). Тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх його активів очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.
З урахуванням наведеного, обчислення визначеного абзацом першим частини шостої статті 34 КУзПБ місячного строку для реалізації боржником обов`язку звернутись до суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності починається з того моменту, коли за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини між кредитором (кредиторами) та боржником (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), одночасно має місце: факт настання строку виконання боржником грошових зобов`язань щонайменше перед двома його кредиторами разом із фактом перевищення в той самий момент (звітний період) сумарного розміру цих зобов`язань над розміром всіх активів боржника, які в сукупності і свідчать про ознаки загрози неплатоспроможності боржника (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20 та від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19, від 09.06.2022 у справі № 904/76/21).
Для підтвердження та встановлення судом іншої обов`язкової складової ознаки загрози неплатоспроможності боржника, а саме факту перевищення сумарного розміру грошових зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав, над розміром всіх активів боржника, необхідним є врахування та дослідження доказів/документів перелічених в частині четвертій статті 34 КУзПБ, яка визначає документи/докази, що додаються до заяви боржника про відкриття провадження у справі про банкрутство (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19).
Таким чином, особа, звертаючись із заявою про солідарну відповідальність керівника боржника через порушення положень абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ, має довести перебування боржника у стані загрози неплатоспроможності, вказавши на відповідні ознаки загрози платоспроможності, що мають місце, а також пославшись на відповідні докази, зокрема, опираючись на відомості, які містяться у документах за переліком, що мають надаватись боржником при зверненні із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності (частина четверта статті 34 КУзПБ, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення, Порядок).
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у пункті 7.12 Постанови ВС від 15.06.2021 р. у справі № 910/2971/20, пункті 9.10 Постанови ВС від 14.09.2021 р. у справі № 902/1023/19.
Із матеріалів справи вбачається, під час процедури розпорядження майном ГУ Статистики у Київській області в листі від 26.03.2025 повідомило розпорядника майна, що боржник фінансову та статистичну звітність не подавав, про що зазначив розпорядник майна у своєму.
ГУ ДПС у Київській області листом від 23.04.2025 повідомило, що станом на 23.04.2025 року фінансова звітність з 2020 по теперішній час підприємством не подана, також відсутні податкові накладні та реєстр податкових накладних за 2022 рік. 
ГУ ДПС у Київській області листом від 25.03.2025 повідомило, що у боржника відсутні відкриті рахунки. Існуючі в минулому рахунки боржника були закриті в період з 2015 року по 13.10.2022 року.(арк.с.203-206).
ГУ ПФУ у Київській області листом від 28.04.2025 повідомив, ТОВ «Компанія «Броксервіс» заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не має.
Під час провадження у справі про банкрутство розпорядником майна станом на 31.03.2025 була проведена інвентаризація майна боржника, за результатами якої складено відповідні відомості. Будь-яких активів у боржника розпорядником майна виявлено не було. 
Заявник у поданій заяві про притягнення до солідарної відповідальності зазначає, що «бухгалтерську та іншу документацію ТОВ «КОМПАНІЯ «БРОКСЕРВІС»« розпоряднику майна та ліквідатору боржника передано не було, а фінансову звітність ТОВ «КОМПАНІЯ «БРОКСЕРВІС»« не було подано за звітні періоди, починаючи із першого кварталу    2020    року…». У поданому до Суду розпорядником майна Аналізі фінансово-господарського стану, господарської та інвестиційної становища на товарних ринках від 26.05.2025, зазначено, що аналіз показників боржника немає об`єктивного відображення, через неналежне ведення бухгалтерської документації та відсутність первинної документації у розпорядника майна; станом на 31.12.2019 р. боржник має ознаки критичної неплатоспроможності.
Таким чином, судом встановлено, що відсутні будь-які докази, які б свідчили про вартість майнових активів боржника станом на той звітний період, коли у нього виникли та одночасно тривали зобов`язання перед щонайменше двома кредиторами боржника (заявником у спорі про покладення солідарної відповідальності та ще одним із кредиторів боржника) - 31.12.2019, як це зазначає заявник.
За наведених обставин відсутності доказів вартості майнових активів та зобов`язань щонайменше перед двома кредиторами станом на певний звітний період, з яким заявник пов`язує виникнення обов`язку боржника подати заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство - 31.12.2019, не можна виснувати про загрозу неплатоспроможності боржника та відповідно - про виникнення обов`язку керівника боржника у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, і як наслідок - покладення на керівника боржника солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів.
Відповідно до ч. 6 ст. 34 КУзПБ, (в редакції станом на 31.12.2019) боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Якщо керівник боржника допустив порушення цих вимог, він несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення керівником боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначеної особи.
При цьому, така відповідальність настає за неподання заяви в місячний строк з моменту виникнення загрози неплатоспроможності юридичної особи, а не в будь-який час існування простроченого грошового зобов`язання. 
Отже, солідарна відповідальність полягає у відшкодуванні шкоди, тоді як шкода відшкодовується деліквентом (особою, яка її завдала) потерпілому, але в даному випадку заявником не доведено  завдання йому шкоди у розмірі 5558974,55грн, враховуючи, що право вимоги, яке він придбав, становить 3881873,94 грн, і таке право було придбано за 1  552,75 грн.
Разом з тим, заявником не доведено причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю керівника боржника, яка, за твердженням заявника, мала місце починаючи з 31.12.2019, та зменшенням майнової сфери (шкодою) ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» як кредитора, який отримав право вимоги в 2023 році.
Відтак, недоведеність юридичного факту загрози неплатоспроможності боржника у зв`язку з наявністю лише одного кредитора та відсутністю доказів щодо вартості майнових активів боржника станом на той звітний період, коли у боржника виникли зобов`язання перед ТОВ ТД «Насіння», унеможливлюють покладення солідарної відповідальності на керівників боржника.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний господарський суд, прийшов до правильного  висновку, що доводи заявника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» про покладення солідарної відповідальності на на ОСОБА_2 та ОСОБА_1  не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.
Таким чином, з урахуванням встановленого та наведеного, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду Київської області від 25.09.2025 у справі  № 911/448/25 (911/2091/25), а отже, у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт                 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційна скарга  Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»  є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Київської області від 25.09.2025 у справі  № 911/448/25 (911/2091/25) підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, судом покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»  залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2025 у справі  № 911/448/25 (911/2091/25)  залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст. ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Справу № 911/448/25 (911/2091/25) повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повний текст постанови складено та підписано 03.12.2025.

Головуючий суддя                                                            Б.В. Отрюх 

Судді                                                                                С.В. Сотніков

                                                                                О.М. Остапенко