Справа № 466/9725/22 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір А.В. 
Провадження № 22-ц/811/939/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
за участю: представника АТ «Сенс Банк» - Блажевського П.І., 
представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 лютого 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИЛА:
АТ «Альфа – Банк» (найменування змінено на АТ «Сенс Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та пунктів Кредитного договору, за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 800000435 від 04.07.2007 в розмірі 612 809,90 грн, яка складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість – 94 251,28 грн; суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість – 518 558,62 грн. 
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.07.2007 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір № 800000435, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 100 000,00 дол.США та зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком № 1 до нього – Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_4 кредит, однак позичальник належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, в результаті чого допустив заборгованість перед кредитором. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Його спадкоємцями є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Рішенням Шевченківського районного суду м Львова від 24.10.2013 у справі № 1328/7552/12, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 455 834,08 грн заборгованості за кредитним договором пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині. Стверджує, що в результаті не виконання умов договору виникла також заборгованість, розрахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, яка станом на 29.09.2022 становить 612 809,90 грн, та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість – 94251,28 грн; суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість – 518 558,62грн.
З огляду на наведене позивач просив задовольнити його позов. 
Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 06.02.2025 у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» – відмовлено.
Рішення суду оскаржило АТ «Сенс Банк», подавши апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що у цій справі відсутні правовідносини із спадкоємцями по кредиту, в цих правовідносинах є тільки боржники по рішенню суду котрі не виконали рішення суду, з моменту винесення рішення суду про стягнення є тільки деліктне грошове зобов`язання яке забезпечується ст. 625 ЦК України. Щодо розрахунку заборгованості наявна описка, відповідачами здійснено оплату у розмірі 61 289,62 грн. Звертає увагу на те, що згідно пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином загальні строки позовної давності визначені ст. 257 ЦК України продовжуються на строк дії карантину та воєнного стану.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник АТ «Сенс Банк» - Блажевський П.І. підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Судом встановлено, що 04.07.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №800000435, згідно якого банк надав ОСОБА_4 кредит у сумі 100 000,00 дол. США з процентною ставкою 12% річних та строком користування кредитом до 04.07.2022.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у Третій Львівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 1491/2008.
26.03.2009 із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину звернулася дружина померлого ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та від імені своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 .
Дізнавшись про відкриття спадщини, Банк в термін, визначений законодавством надіслав на адресу Третьої Львівської державної нотаріальної контори заяву № 11 від 02.04.2009 з вимогами до спадкоємців про їх обов`язок виконати договірні зобов`язання спадкодавця ОСОБА_4 .
Свідоцтва про право на спадщину за договором про страхові відшкодування згідно договору особистого страхування та коштів внесених у Фонд будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані в реєстрі за № 3-373, 3-741 після смерті ОСОБА_4 були видані на ім`я його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та на ім`я його дружини ОСОБА_1 .
Отже спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , є відповідачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .
У вересні 2011 року ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на свою користь 455 834,08 грн заборгованості за кредитним договором пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24.10.2013 у справі № 1328/7552/12 позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 455 834,08 грн заборгованості пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині, а також витрати зі сплати державного мита у розмірі 1700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн, пропорційно до суми, яка підлягає стягненню з кожного спадкоємця.
Постановою Львівського апеляційного суду від 07.03.2024 заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24.10.2013 змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ «Сенс Банк» 275 485,33 грн заборгованості пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Предметом позову у цій справі є стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахований на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання відповідачами, як спадкоємцями позичальника ОСОБА_4 .
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.04.2020 у справі № 369/10424/17 (провадження № 61-8310св19) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1282 ЦК України та вказано, що «стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми боргу пов`язуються з нездійсненням спадкоємцем (спадкоємцями) одноразового платежу, а не з фактом ухилення спадкоємця від виконання зобов`язання спадкодавця».
З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути із відповідачів заборгованість у розмірі 612 809,90 грн, нараховану на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку із невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 800000435 від 04.07.2007. 
Із розрахунку заборгованості встановлено, що така нарахована за період з 28.05.2013 по 29.09.2022, виходячи із суми заборгованості 455 834,08 грн згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24.10.2013 у справі № 1328/7552/12.
Разом із тим, рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24.10.2013 у справі № 1328/7552/12, яким стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість у розмірі 455 834,08 грн пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині, змінено постановою Львівського апеляційного суду від 07.03.2024, згідно якої з відповідачів стягнуто на користь позивача заборгованість у розмірі 275 485,33 грн пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині.
Отже, постановою Львівського апеляційного суду від 07.03.2024 у справі № 1328/7552/12 підтверджено наявність грошового зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перед банком у розмірі 275 485,33 грн, і у разі порушення якого настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Колегія суддів звертає увагу, що саме з моменту ухвалення постанови апеляційного суду про зміну заочного рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24.10.2013, яким були задоволені кредиторські вимоги банку, починається відлік строку прострочення виконання зобов`язання.
Із заявами про збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зміну предмета або підстав позову, позивач до суду не звертався.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в рахунок погашення заборгованості відповідачами було сплачено суму в розмірі 61 289,62 грн. 
Колегія суддів також враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 220/421/17 (провадження № 14-603цс18) вказано, що «позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. […] Частиною першою, шостою статті 367 та частиною першою статті 368 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та в межах заявлених позовних вимог. Змінювати за власним розсудом предмет і підставу позову суд апеляційної інстанції не уповноважений».
Таким чином, суд першої інстанції, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, виходячи з фактично заявленого предмета та підстав позову, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.
Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 30.01.2026

Головуючий  

Судді