номер провадження справи 3/154/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026 Справа № 908/2582/25
м.Запоріжжя Запорізької області
Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (вх.№148/08-08/26 від 05.01.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №908/2582/25
за позовом:
1. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );
2. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 );
3. ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 );
4. ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_4 );
до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «М.ЖУКОВА» (вул. Козака Бабури, буд. 20, м. Запоріжжя, 69076; ідентифікаційний код 40591726)
про визнання недійсним рішення загальних зборів та визнання недійсним рішення засідання правління,

без виклику (повідомлення) учасників справи

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.
25.08.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «М.ЖУКОВА» (скорочене найменування – ОСББ «М.ЖУКОВА») про визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників ОСББ «М.ЖУКОВА» від 24.11.2019, яке оформлене Протоколом без номеру від 24.11.2019; про визнання недійсним рішення засідання правління ОСББ «М.ЖУКОВА» від 10.01.2020, яке оформлене Протоколом №12 від 10.01.2020.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2025 справу №908/2582/25 передано на розгляд судді Педоричу С.І.
Ухвалою суду від 01.09.2024 відкрито провадження у справі №908/2582/25; присвоєно справі номер провадження 3/154/25; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 25.09.2025 об 11:00 год. Учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.
Рішенням господарського суду від 25.12.2025 позов задоволено повністю.
05.01.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (вх.№148/08-08/26 від 05.01.2026) про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у справі №908/2582/25 в розмірі 31 477,00 грн.
Ухвалою суду від 06.01.2026 заяву про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду, визначено, що розгляд заяви відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
За приписами ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
Суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення, внаслідок чого, в порядку статей 240, 244 ГПК України 10.11.2025 ухвалено додаткове рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧІВ.
У позовній заяві позивачами було вказано, що попередній (орієнтований) розрахунок буде надано додатково у термін, визначений законом (описова частина позовної заяви а.с.39, т.1).
За результатами розгляду справи у заяві про ухвалення додаткового рішення просять стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 31 477,00 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач заперечень на заяву позивача не надав.
Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання заперечень/пояснень на заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Питання розподілу між сторонами судових витрат суд вирішує під час ухвалення рішення і зазначає про це в резолютивній частині (пункт 5 частини першої статті 237, пункт 2 частини п`ятої статті 238 ГПК України).
Водночас, частиною першою статті 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Така норма кореспондується з частиною восьмою статті 129 ГПК України, якою визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частин другої та третьої статті 221 ГПК для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (частина третя статті 244 ГПК України).
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та від 31.05.2022 у справі №917/304/21);
- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15- ц);
- потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №161/5317/18).
У цій справі в описовій частині позовної заяви зазначено таке: «Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачі понесли і які очікують понести в зв`язку із розглядом справи, буде надано додатково у термін, визначений законом».
При цьому, в прохальній частині позовної заяви відсутня вимога позивачів про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи, та її розмір.
Крім того, позивачами до позовної заяви не було додано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також такого розрахунку не наведено у самій позовній заяві.
Суд підкреслює, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи, подається у першій заяві по суті спору – у даному випадку в позовній заяві, що передбачено ч. 1 ст. 124 ГПК України.
Також за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Водночас, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3 ст. 124 ГПК України).
Тож аналіз частини 2 статті 124 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині 2 статті 134 ЦПК України, містяться у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі №909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі №910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі №922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі №922/3812/19, від 08 квітня 2021 року у справі №161/20630/18.
Позивачі у позові лише повідомили суд про намір подати до суду розрахунок судових витрат. Відповідна заява з доданими до неї документами (чеками, квитанціями, договорами тощо) подані заявниками 30.12.2025, після ухвалення рішення у справі, в якій позивачі просять стягнути 31 477 грн витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Отже, суд, не допускаючи надмірного формалізму, доходить висновку, що позивачами дотримано процесуальні вимоги щодо порядку та строків подання доказів понесення судових витрат для вирішення судом питання щодо їх стягнення з іншої сторони, так як такі докази були подані в межах визначеного нормами процесуального законодавства п`ятиденного строку з дати ухвалення рішення суду, про що було попередньо зроблено письмову заяву, викладену у позовній заяві, тобто до закінчення судових дебатів.
Відповідна та схожа за обставинами позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №910/9111/17, від 27 січня 2022 року у справі №921/221/21, від 16 січня 2024 року у справі №910/2053/20.
Щодо суті поданої заяви про розподіл судових витрат.
Процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 126, частини п`ятої статті 127 та частини п`ятої статті 129 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 125 ГПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до статті 1312 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Відповідно до пункту п`ятого частини шостої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:
1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 56 ГПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до частин першої та другої статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.
Отже, у малозначній справі здійснювати представництво особи в суді може особа, яка не є адвокатом.
Проте дана справа не є малозначною, оскільки підпадає під виключення, визначене у п. 3 ч. 4 ст. 247 ГПК України.
Частиною четвертою статті 60 ГПК України, яка є спеціальною статтею процесуального закону щодо належного підтвердження повноважень представника в суді, передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Водночас поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).
Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 126, частини п`ятої статті 127 та частини п`ятої статті 129 ГПК України.
Близька за змістом правова позиція викладена у п.63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Натомість у цій справі юридичні послуги за договором №2 від 08.07.2025, як вказують позивачі, у вигляді підготовки позовної заяви та інших процесуальних документів надано «людиною» Кариною Геннадіївною Войкіною, участь у судових засіданнях брала Булка Лариса Леонідівна, які не є адвокатами.
Ураховуючи, що ОСОБА_5 та Булка Л.Л. не є адвокатами, їхні дії не підпадають під визначення – професійна правнича допомога. Таким чином у компенсації витрат на правову допомогу за підготовку позову та інших процесуальних документів в розмірі 13 500,00 грн та участь у судових засіданнях у розмірі 7500,00 грн необхідно відмовити.
Щодо витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Позивачі просять відшкодувати 3500,00 грн витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, 1600,00 грн витрат на послуги нотаріуса, 4933,80 грн витрат, пов`язаних із отриманням довідок, витягів з державних реєстрів, як при підготовці позову, так і під час розгляду справи, та 444,00 грн поштових витрат та оплата паперу.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
Частиною другою статті 128 ГПК України передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Щодо витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, в розмірі 3500,00 грн вартості бензину суд зазначає, що компенсація таких витрат не передбачена нормами ГПК України, зокрема частиною статтею 123 ГПК, в якій передбачений вичерпний перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи. Транспортні витрати мають організаційний характер та не пов`язані із здійсненням сторонами процесуальних дій, а тому не підлягають розподілу за результатами розгляду справи. 
Стосовно витрат на послуги нотаріуса та отримання довідок з державних реєстрів суд зазначає таке.
Надані позивачами до справи нотаріально засвідчені покази свідків та отримані ними на платній основі витяги, довідки, інформації з державних реєстрів (перелічені у заяві) судом не витребувались та отримання їх позивачами не було вкрай необхідним, виходячи з того, що в мотивувальній частині рішення суд, ухвалюючи рішення та надаючи правову оцінку заявленим вимогам, не прийняв їх до уваги, оскільки на результат вирішення спору ці докази не впливали. Отже, ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій позивачів, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, тобто не є розумно обґрунтованим і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені заявниками (справедлива сатисфакція). 
До того ж суд зазначає, що витрати за послуги нотаріусів за засвідчення справжності підписів на заявах свідків оплачені самими свідками, а не позивачами, що підтверджується квитанціями про сплату послуг приватному нотаріусу. 
Відтак, підстав для відшкодування цих витрат суд також не вбачає.
Щодо поштових витрат та оплати паперу, то в даному випадку, ураховуючи те, що позивачем підтверджено наявність у нього поштових витрат, пов`язаних із підготовкою справи до розгляду, а саме, виготовлення і надсилання до суду та іншій стороні процесуальних документів, суд вважає обгрунтованим стягнення таких витрат в розмірі 444,00 грн з відповідача на користь позивача, який безпосередньо поніс ці витрати - ОСОБА_2 .
З огляду на вищевикладене, за відсутності клопотання відповідача про зменшення судових витрат, суд, керуючись, зокрема, такими критеріями, як обґрунтованість, співмірність, реальність, а також ураховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку не присуджувати позивачам, на користь яких ухвалено судове рішення, всі їхні витрати в суді першої інстанції, що заявлені до стягнення. Задоволенню підлягають лише витрати на поштові послуги та папір в розмірі 444,00 грн.
Керуючись ст.ст. 232, 233, 236 242, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (вх.№148/08-08/26 від 05.01.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №908/2582/25 задовольнити частково.
Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «М. Жукова» (69076, місто Запоріжжя, вулиця Козака Бабури, будинок 20, код ЄДРПОУ 40591726) на користь на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму судових витрат в розмірі 444,00 грн (чотириста сорок чотири гривні 00 коп.). Видати наказ.
У решті вимог заяви відмовити.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення підписано 15.01.2026.
Направити додаткове рішення суду учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси в електронній формі із застосуванням ЄСІТС, позивачам 2, 3, 4 направити рекомендованим листом на їхні адреси, зазначені у позовній заяві та заяві про ухвалення додаткового рішення.

Суддя С.І. Педорич