Справа № 399/383/24
Провадження № 2/399/7/2025

РІШЕННЯ 
Іменем України

04 грудня 2025 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судових засідань Гриценко Т.М., прокурора Лагоди О.В., представника ГУ ДГК в Кіровоградській області Гайворонської М.С., представника третьої особи на стороні позивача Нестеришина Т.С., представника відповідача Горобець О.Л., представника третьої особи на стороні відповідача Гамери В.З., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство «Конярство України», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області, про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації,

встановив:

Кіровоградська обласна прокуратура звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство «Конярство України» до відповідачів ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області про витребування на користь держави України в особі ГУ ДГК у Кіровоградській області з володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим № 3524655100:02:000:0549, що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області та скасувати державну реєстрацію іншого речового права - права оренди ТОВ «Агродар ЛТД» (запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 46946241) щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим № 3524655100:02:000:0549 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2398334835246), що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів.
Позов мотивує тим, що у вересні 2021 року до Кіровоградської обласної прокуратури надійшла інформація Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, за якою виявлено порушення в діяльності Онуфріївської селищної ради, а саме реєстрація права комунальної власності на земельну ділянку та подальша передача у приватну власність, усупереч її належності до державної форми власності та перебування у постійному користуванні ДП «Конярство України».
За даними Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області реєстрація права комунальної власності за Онуфріївською селищною радою відбулась на підставі рішення № 860 від 15.06.2021.
Зі змісту рішення Онуфріївської селищної ради № 860 від 15.06.2021 «Про державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою» вбачається, що на підставі ст.ст. 15-1, 117, 122 Земельного кодексу України, п. 24 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», доручено начальнику відділу земельних відносин селищної ради звернутися до органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права комунальної власності за громадою Онуфріївської селищної ради на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які перебували у державній власності, згідно з додатком. У додатку до вказаного рішення вказано 141 земельну ділянку. Державний реєстратор Онуфріївської селищної ради за заявами селищної ради 23.06.2021 зареєстрував право комунальної власності на земельну ділянку.
Тобто, державна реєстрація права власності за Онуфріївською селищною радою була здійснена, зокрема, на підставі пункту 24 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, Закону України №1423-ІХ від 28.04.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».
У подальшому Онуфріївська селищна рада передала безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території Онуфріївської селищної ради (рішення Онуфріївської селищної ради № 1565 від 26.07.2021).
На підставі вказаного рішення ради ОСОБА_2 03.08.2021 здійснив реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, про що у Державному реєстрі речових прав на майно вчинено запис 43365967.
ОСОБА_2 17.02.2022 уклав договір оренди спірної земельної ділянки (кадастровий номер 3524655100:02:000:0549) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» (далі - ТОВ «Агродар ЛТД»), за яким останній набув права оренди земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років до 17.02.2032. Відповідне право оренди земельної ділянки 27.05.2022 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 46946241.
Однак, як станом на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» земельна ділянка з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 була та на сьогодні є державною формою власності, а ДП «Конярство України» є її постійним користувачем, а тому вказана земельна ділянка не вважається землями комунальної власності територіальної громади та не могла передаватися у приватну власність і в подальшому в оренду.
За вказаним фактом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021000000001679 від 11.08.2021 за ч. 5 ст. 191 КК України.
У 1947 році на підставі наказу ОСОБА_3 було засновано Онуфріївський кінний завод № 175. Онуфріївський кінний завод № 175 з того часу є постійним користувачем земель на території Онуфріївського району Кіровоградської області.
Як свідчить запис, який вчинений у 1973 року в Державній земельній книзі, порядковий номер «13», у розділі 3 - «Землі радгоспів» в 5 колонці «Види користування землею» зазначено «постійне» щодо Онуфріївського кінного заводу № 175, загальна площа - 4206,6 га (копія витягу з Державної земельної книги додається).
За приписами ч. 1 ст. 71, 72 Земельного кодексу Української PCP Онуфріївський кінний завод № 175 використовував землі основного (виробничого) призначення у відповідності до плану внутрігосподарського землеустрою, про що свідчить «Технічний звіт по землеустрійним вишукуванням для розроблення проекту внутрішньогосподарського землеустрою кінзаводу № 175 Онуфріївського району Кіровоградської області».
Розпорядженням представника Президента України в Онуфріївському районі Кіровоградської області № 81 від 13.07.1992 затверджено технічну документацію по формуванню території району, згідно якої за Державним підприємством «Онуфріївський кінний завод № 175» визнано право постійного користування на закріплені та передані в користування земельні угіддя, які знаходяться на території Онуфріївської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області, загальною площею 2211,7 га, в тому числі сільськогосподарських угідь площею 1809, 1 га.
За даними Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області за ДП «Конярство України» обліковуються земельні ділянки загальною площею 3688, 79 (з них площею 2137, 59 га на території Онуфріївської селищної ради та 1551, 2 га - на території Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області).
Вказане право виникло у попередника ДП «Конярство України» - ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» до 1990 року.
Відповідно до пункту 5 Постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української PCP» від 18.12.1990 громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.
Зі змісту пунктів 1, 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, отримані ними до 01.01.2002 у власність, тимчасове користування або на умовах оренди у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством.
Згідно із абзацом першим пункту 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 823/1984/16 міститься правовий висновок про те, що відсутність у юридичної особи акта про право постійного користування земельною ділянкою не є достатньою підставою для позбавлення права землекористування.
Державний акт про право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності у нього такого державного акта.
Верховний Суд у постановах від 05.11.2019 у справі № 906/392/18, від 12.01.2021 у справі № 908/1947/19 дійшов висновку, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється.
Право користування земельною ділянкою, як і будь-яке інше право юридичної особи (яка припиняється в результаті реорганізації) переходить до її правонаступника (постанови Верховного Суду від 10.01.2018 у справі № 922/2310/16, від 15.01.2020 у справі № 925/361/19, від 06.02.2018 у справі № 911/46/15, від 02.04.2018 у справі № 910/3561/16, від 19.04.2018 у справі № 910/9322/16, від 26.04.2018 у справі № 914/1874/17, від 08.05.2018 у справі № 926/2346/16, від 27.06.2018 у справі № 920/676/1739).
Таким чином, Онуфріївський кінний завод № 175 з 30-х років був правомірним постійним користувачем земель на території Онуфріївського району Кіровоградської області загальною площею 3688, 79 га (з них площею 2137,59 га на території Онуфріївської селищної ради та 1551,2 га - на території Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області).
Надані до суду копії архівних документів підтверджують наявність права користування у Онуфріївського кінного заводу №175 на землі, розташовані на території Онуфріївської селищної ради та те, що ніхто не позбавляв підприємство такого права.
Державне підприємство «Конярство України» засноване згідно з наказом Міністерства аграрної політики № 510 від 19.08.2010 «Деякі питання розвитку кінної галузі», на основі державної власності. У подальшому, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 2305-р від 01.12.2010 «Про деякі питання розвитку конярства» та наказу Міністерства аграрної політики України № 33 від 01.02.2011 «Про реорганізацію державних підприємств, діяльність яких пов`язана з розвитком конярства» Державне підприємство «Онуфріївський кінний завод № 175» реорганізовано шляхом приєднання до ДП «Конярство України» зі створенням на базі Державного підприємства «Онуфріївський кінний завод № 175» відокремленого підрозділу (філії) без прав юридичної особи.
Відповідно до пункту вказаного наказу ДП «Конярство України» визнано правонаступником майнових прав і обов`язків реорганізованих державних підприємств, зокрема ДП «Онуфріївський кінний завод №175».
Комісією з реорганізації Державного підприємства «Онуфріївський кінний завод № 175» 11.08.2011 підписано передавальний акт, відповідно до якого ДП «Конярство України» стає правонаступником всіх майнових та немайнових прав, а також обов`язків Державного підприємства «Онуфріївський кінний завод №175».
На підставі вищевказаного передавального акта, до Державного підприємства «Конярство України» перейшли права щодо користування земельними ділянками загальною площею 3688,79 га, в тому числі на території Онуфріївського району Кіровоградської області, зокрема, на території Онуфріївської селищної ради площею 2137, 59 га та Павлиської селищної ради площею 1551,20 гектарів.
Вказані обставини встановлені постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2015 у справі № 912/1677/14, а тому, у відповідності до частини 5 статті 82 ЦПК України, є такими, що не підлягають обов`язковому доказуванню.
У довідці відділу Держкомзему в Онуфріївському районі Кіровоградської області від 07.02.2012 № 47 вказано про те, що ДП «Конярство України» на праві постійного користування належить 2137, 59 га на території Онуфріївської селищної ради.
Про належність на праві постійного користування ДП «Конярство України» земель на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області свідчить те, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області від 09.02.2018 № 11-287/14-18-СГ було надано ДП «Конярство України» дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Онуфріївської селищної ради Онуфріївського (Олександрійського) району Кіровоградської області, орієнтовним розміром 1939, 8000 га, в тому числі 1571,3000 га - рілля, 185, 6000 га-сіножаті, 98, 5000 га - пасовища, 63, 3000 га - землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами, 21 га - під господарськими шляхами та прогонами, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ДП «Конярство України» на підставі наданого дозволу розробило відповідні проекти відведення земельних ділянок та на цій підставі до Державного земельного кадастру були внесені відомості про сформовані земельні ділянки.
Згідно наказів Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області № 11-14801/14-20-СГ від 21.10.2020, № 11-15375/14-20-СГ від 30.10.2020 № 11-15964/14-20-СГ від 09.11.2020, № 11-15966/14-20-СГ від 09.11.2020 № 11-15967/14-20-СГ від 09.11.2020, № 11-16551/14-20-СГ від 26.10.2020 № 11-16604/14-20-СГ від 26.11.2020, № 11-17554/14-20-СГ від 28.12.2020 ДП «Конярство України» зареєстровано право постійного користування земельними ділянками, розташованими на території Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області загальною площею 1378,2826 га.
Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру в області спірні земельні ділянки є державною власністю та законодавчо не могли перейти у комунальну власність.
За інформацією Онуфріївської селищної ради земельні ділянки, згадані вище, за актами - приймання з державної власності у комунальну не передавались.
Той факт, що земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_2 не належала до земель комунальної власності та не могла бути передана у приватну власність, а також є землями, що перебувають у постійному користуванні ДП «Конярство України».
Земельна ділянка з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 входить у землі, що є власністю держави та перебувають у постійному користуванні ДП «Конярство України».
Відповідно до висновку експерта від 12.10.2021 № 200/08/2021 земельна ділянка з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 повністю накладаються на поле, яке знаходиться в межах постійного землекористування ДП «Конярство України», як правонаступника ДП «Онуфріївський кінний завод №175» згідно передавального акту від 11.08.2011, складеного Комісією з реорганізації ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» та Плану землекористування Онуфріївського «Кінного заводу №2175».
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно норм статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння. Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.
У даному випадку спірна земельна ділянка вибула з державної власності всупереч встановленого законом порядку, на підставі видачі неправомірних рішень Онуфріївською селищною радою, а тому існують всі правові підстави для витребування земельної ділянки від її власника - ОСОБА_2 .
Прокурор зазначив, що у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові.
Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.
Проте, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про інше речове право - право оренди ТОВ «Агродар ЛТД», тому у разі задоволення вимоги прокурора про витребування спірної земельної ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області постане питання про припинення орендних відносин.
Згідно положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Таким чином, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи, поміж інших, є судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
Державній реєстрації підлягає як право власності, так і похідні від права власності речові права на нерухоме майно.
Внесення змін щодо державної реєстрації права власності на підставі рішення суду про задоволення віндикаційного позову лише щодо останнього власника може не призвести до зміни чи скасування похідних від права власності речових прав на це майно - права оренди.
Повернення земельної ділянки у володіння власника в повній мірі не відбувається якщо існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування (оренди) земельною ділянкою, й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися.
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 672/386/20.
Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Земельні ділянки державної форми власності, що перебувають у постійному користуванні ДП «Конярство України», не могли передаватися у приватну власність в силу вимог земельного законодавства.
Відповідні приписи національного законодавства щодо неможливості переходу у приватну власність таких земельних ділянок є допустимими, чіткими та передбачуваними.
Отже, стосовно земель державної власності, що використовуються спеціальним суб`єктом - ДП «Конярство України», установлено пріоритет права власності Українського народу над правом приватної власності. Тобто законно набути приватної власності на зазначену категорію земельних ділянок фізичні особи не могли.
Ураховуючи викладене, обласна прокуратура вважає, що у даному випадку відсутнє непропорційне втручання у право мирного володіння майном.
Відповідно до ст. 131і Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).
Народ України делегував державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності. Тобто, воля держави як власника таких земель, може виражатися лише в таких діях органу виконавчої влади - Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.
За таких обставин, заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та витребувати земельну ділянку на користь держави та скасувати реєстрацію речового права.
Ухвалою суду від 06 червня 2024 року в даній цивільній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
17 червня 2024 року до суду від представника ГУ ДГК у Кіровоградській області надійшли додаткові пояснення щодо позиції позивача у справі в якій представник позивача зазначила, що згідно з частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України та пунктом 13 Положення про Головне управління затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23.12.2021 року за № 603 Головне управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку визначеному чинним законодавством на території Кіровоградської області.
Інструкцією з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем) затвердженої наказом № 377 від 05.11.1998 року Державного комітету статистики України було передбачено, що інженери -землевпорядники сіл, селищ, міських (міст районного підпорядкування) управлінь (відділів) земельних ресурсів - сільським, селищним, міським радам, районним відділам земельних ресурсів до 10 січня, 5 липня подають звіт про землі, які перебувають у власності і користуванні за станом на кінець року
Так, за інформацією наявною в Державній статистичній звітності по формі 2 -зем наявна інформація про користувача земельної ділянки, а саме Онуфріїївський кінний завод № 175 с. Павлиш з площею 1551, 2000 га та Онуфріїївський кінний завод № 175 загальною площею 2137,5935 га. Таким чином сільська рада при наданні зазначеної інформації на виконання наказу Державного комітету статистики України затвердженого наказом № 377 від 05.11.1998 року звітувала, що на території Онуфріївського району обліковується Онуфріїївський кінний завод № 175 у постійному користуванні якого перебувають земельні ділянки загальною площею 3688,7935 га правонаступником якого на даний час є Державне підприємство «Конярство України».
Головне управління, як розпорядник земель державної власності не здійснювало дій спрямованих на припинення та відчуження земельних ділянок у випадках, передбачених Земельним кодексом України, що перебувають у постійному користуванні ДП «Конярство України». Рішення суддів про припинення права постійного користування земельними ділянками Державного підприємства «Конярство України» відсутні.
14.12.2021 року старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель, начальником відділу державного контролю за використанням та охороною земель № 4 Управління з контролю за використанням та охороною земель Константіновою Анною Василівною, в ході перевірки додержання Онуфріївською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю під час прийняття рішень про передачу у власність та користування земельних ділянок за рахунок земель переданих із державної власності у комунальну виявлено ряд порушень, серед яких, зокрема: державна реєстрація права комунальної власності за територіальною громадою та проведення державної реєстрації права комунальної власності за громадою Онуфріївської селищної ради на земельні ділянки кадастровий номер 3524655100:02:000:0549. Крім того, на підставі рішення від 26.07.2021 року за № 1565 «Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 » Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, земельну ділянку загальною площею 2,0000 га - кадастровий номер 3524655100:02:000:0549 надано у приватну власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 . 
Перевіркою було встановлено, що наказом Головного управління від 09.02.2018 року №11-287/14-18-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» було надано ДП «Конярство України», як правонаступнику ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Онуфріївської селищної ради Онуфріївського (Олександрійського) району Кіровоградської області, орієнтовним розміром 1939,8000 га, в тому числі 1571,3000 га - ріллі, 185,6000 га - сіножаті, 98,5000 га - пасовища, 63, 3000 га - землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами, 21 га - під господарськими шляхами та прогонами, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Тобто, на земельні ділянки, якими користувався ДП «Онуфріївський кінний завод №175», які були та є державною власністю та законодавчо не могли перейти у комунальну власність.
Вказана перевірка оскаржена Онуфріївською селищною радою до суду, проте постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.11.2022 року у справі № 340/2241/22 апеляційну скаргу Онуфріївської селищної ради залишено без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 року, яким відмовлено у задоволенні позову селищної ради, без змін.
Отже, рішення Онуфріївської селищної ради №860 від 15.06.2021 року суперечить чинному законодавству, оскільки до суду надані докази на підтвердження того, що ДП «Конярство України» є належним постійним користувачем земель державної форми власності на території Онуфріївської селищної ради і таке користування їм не припинялося та визнається державою.
Щодо належності земель до державної форми власності та перебування у постійному користуванні ДП «Конярство України», а саме: належності спірної земельної ділянки (кадастровий номер 3524655100:02:000:0549) до земель державної власності, то підтвердженням є висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 12.10.2021 року № 200/08-2021 Українського незалежного інституту судових експертиз (копія наявна у матеріалах справи), яким встановлено, що згідно наданих координат поворотних точок меж, межі земельних ділянок, зображені на малюнках № НОМЕР_1 та №19 в т.ч. спірна земельна ділянка, яка позначена під № 7 повністю накладаються на поле № НОМЕР_2 , яке знаходиться в межах постійного землекористування ДП «Конярство України», як правонаступника ДП «Онуфріївський кінний завод № 175», згідно передавального акта від 11.08.2011 року.
Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 була та є державної форми власності, а ДП «Конярство України» є її постійним користувачем, тому вказана земельна ділянка не вважається землями комунальної власності територіальної громади та не могла передаватися у приватну власність і, в подальшому, в оренду.
Зі схеми існуючих змін коригувальних планових матеріалів на якій зображена розміщення всіх земель відділення № 1 Онуфріївського кінного заводу № 175, на якій зображена спірна земельна ділянка та з актуальних відомостей станом на 2021 рік землі, які обліковувались за Онуфріївським кінним заводом №175 були передані у приватну власність Онуфріївською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області.
Державне підприємство «Конярство України» проінформувало Кіровоградську обласну прокуратуру про те, що станом на дату набрання чинності пунктом 24 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, Закону України № 1423 - ІХ від 28.04.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» Державним підприємством «Конярство України» було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право постійного користування на земельні ділянки, які до 2011 року перебували в постійному користуванні правопопередника Державного підприємства «Конярство України» - Державного підприємства «Онуфріївський кінний завод № 175» на території колишнього Онуфріївського району Кіровоградської області, загальною площею 2830,41 га, з яких - в межах Онуфріївської селищної ради - 1379,5957 га, в межах Павлиської селищної ради - 1462,3617 га. Щодо земельних ділянок площею 374,6822 га здійснюється розроблення проекту землеустрою для дооформлення раніше виниклого права постійного користування.
За змістом статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, власник має право витребувати це майно від набувача.
Таким чином, прокурором та Головним управлінням доведено, що спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП «Конярство України». Докази надані відповідачами та їх заперечення не спростовують цього. Відсутність державного акту на право постійного користування або відповідного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не свідчить про відсутність цього права в державного підприємства.
З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені обставини вибуття з державної власності земельної ділянки внаслідок незаконного використання права на безоплатну приватизацію земельної ділянки та застосовані правові норми не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право відповідача на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.
Повернення земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів та за цільовим призначенням, що відповідає «суспільному», «публічному» інтересу і не порушує принцип пропорційності. На підставі вищевикладеного просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
19.06.2024 року до канцелярію суду представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області - ОСОБА_4 було подано пояснення в якому позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідно до абз. а) п. 24 Перехідних положень ЗК України з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021 р.), землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук.
Таким чином, визначальним для правильного вирішення даного спору є з`ясування чи дійсно ДП «Конярство України» на законних підставах було набуто право постійного користування землями на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області до складу яких увійшли спірні земельні ділянки..
Онуфріївська селищна рада ставить під сумнів зазначені факти.
Відповідно до ст. 15 ЗК УРСР ред. 1970 р., який був чинній на час вчинення даних записів, земля надається в безстрокове або тимчасове користування.
Зі змісту даної норми вбачається, що у безстрокове користування землі надавалися тільки колгоспам, а іншім землекористувачам землі надавалися у тимчасове користування, строк якого не міг перевищувати двадцять п`ять років. В той же час, законодавство, яке діяло на час внесення відповідного запису, не передбачало право постійного користування для суб`єктів, які не мали статусу колгоспу.
Більш того, у графі 9 Державної земельної книги, має зазначатися документ, на підставі якого встановлено користування землею. В той же час, Державний акт на безстрокове користування землею Онуфріївському кінному заводу №175 видано не було, про що свідчить відсутність відповідного запису у Державній земельній книзі.
Крім того, у графі 7 Державної земельної книги, де зазначено строк, на який встановлено право користування, не зазначено, що воно є безстроковим, як це зазначено щодо інших землекористувачів у даній книзі.
Відсутність державного акту на право безстрокового користування, відсутність запису у книзі, про те, що користування є безстроковим, а також, той факт, що Онуфріївський кінний завод № 175 не відносився до колгоспів, свідчить про те, що землі йому були надані у тимчасове користування, строк якого закінчився до 1983 року, так як відповідне розпорядження Ради Міністрів Української РСР про встановлення більш тривалого строку користування відсутнє.
При цьому, за сукупності даних фактів, один тільки запис про вид користування, як постійний, не може достеменно підтверджувати той факт, що «Онуфріївський кінний завод № 175» мав у користуванні земельну ділянку на постійній основі.
Також, безпідставним є посилання позивача на технічну документацію по формуванню території району, затверджену розпорядженням представника Президента України в Онуфріївському районі Кіровоградської області від 13 липня 1992 року № 81.
Верховна Рада України надає земельні ділянки у разі, коли для вилучення цих земель установлено особливий порядок (стаття 32).
Зі змісту даної норми вбачається, що надання земель у користування здійснювалося виключно за рішеннями відповідних рад народних депутатів, тобто повноваження Президента України не включали у себе надання земель у постійне користування.
Тому, технічна документація по формуванню території району, затверджена розпорядженням представника Президента України не може вважатися документом, що встановлював право Онуфріївського кінного заводу № 175 на постійне користування землями.
Таким чином, жоден з перелічених вище документів не є правовстановлюючим документом, на підставі якого у Онуфріївського кінного заводу № 175 виникло право постійного користування землями та не містить посилання на такий документ.
З наданих до суду матеріалів неможливо встановити, чи дійсно Онуфріївському кінному заводу № 175 було надано у постійне користування землі на території Онуфріївської селищної ради.
Проте, за наявною у селищної ради інформацією, на час прийняття ним рішень про державну реєстрацію права власності на землю за територіальною громадою, жодних записів про постійне користування спірними земельними ділянками Державний реєстр речових прав на нерухоме майно а їх обтяжень не містив.
Також, жодним чином, не може підтверджувати факт набуття Онуфріївським кінним заводом № 175, а відповідно і його правонаступником, права на постійне користування землями, що є предметом даного спору, Постанова ВГС від 02.11.2015 р. у справі № 912/1677/14, так, як з її змісту не вбачається, що саме земельні ділянки, рішення про державну реєстрацію прав на які оскаржуються у даному позові, були предметом дослідження у справі № 912/1677/14.
Крім того, у своїй позовній заяві на підтвердження свого права, прокурор посилається на наступні обставини: здійснення дій направлених на реєстрацію «Конярство України» свого права, надання дозволу Держгеокадастром на розроблення проекту землеустрою, схематичне зображення місця розташування земель. Зазначене, не може свідчити про правомірність набуття права постійного користування, так як за відсутності правовстановлюючого документа або рішення компетентного органу про передачу земель у постійне користування Онуфріївському кінному заводу № 175, вказане свідчить лише про фактичне користування позивачем відповідними землями, а не про законність набуття на них прав.
Таким чином, за законодавством, що діяло на час виникнення у кінного заводу, за твердженням прокурора, права постійного користування, виникнення такого права пов`язувалося із отриманням державного акту, за відсутності якого, твердження про правомірність володіння спірними землями є хибним.
У справі, що розглядається, селищна рада ставить під сумнів сам факт набуття Онуфріївським кінним заводом № 175, а відповідно і ДП «Конярство України», права постійного користування, у порядку, встановленому законодавством чинним на той час.
В будь-якому випадку, навіть за відсутності самого державного акту, можна було б припустити, що Онуфріївським кінним заводом № 175 дійсно було набуто право постійного користування землею за наявності відповідного рішення компетентного органу щодо передання земель у постійне користування.
В той же час, матеріали справи не містять, навіть, посилання на таке рішення, з чого обґрунтованим є припущення, що землі на території Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області могли бути передані Онуфріївському кінному заводу № 175 тільки у тимчасове користування. Проте, як зазначено вище, матеріали справи не містять доказів того, що Онуфріївським кінним заводом № 175 було набуто право постійного користування у встановленому діючим на той час законодавством порядку.
Окрім іншого, матеріали справи не містять жодного доказу того, що земельні ділянки, рішення про державну реєстрацію прав на які оскаржуються у даному позові, дійсно увійшли до складу земель, якими на думку прокурора, володіє ДП «Конярство України» на праві постійного користування.
Доданий до позовної заяви висновок експерта, також не може свідчити про те, що саме спірні земельні ділянки увійшли до земель, що перебували у користуванні Онуфріївського кінного заводу №175, так як експертом досліджувалися тільки матеріали, які наявні у даній справі.
В той же час, серед даних матеріалів відсутні докази набуття права постійного користування на законних підставах.
Таким чином, прокурором не надано жодного достовірного доказу законного перебування у постійному користуванні ДП «Конярство України» спірних земельних ділянок, тому вимоги про визнання рішення про включення їх до переліку земельних ділянок, які передаються із державної в комунальну власність є такими, що не підлягають задоволенню, так само, як і інші вимоги, які є похідними від них.
Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Таким чином, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта.
В той же час, на момент прийняття рішення про передачу громадянам у власність земельних ділянок, вони мали статус окремого об`єкту, так як були вже сформовані на підставі наказів позивача ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області, з присвоєнням їм кадастрового номера та внесення даних про них до Державного земельного кадастру.
Зазначене підтверджується відповідними Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за третьою особою.
Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі, якщо земельна ділянка є не сформованою, або у разі зміни її цільового призначення.
З огляду на відсутність вказаних обставин, для отримання громадянами земельних ділянок у порядку безоплатної приватизації, за зазначених вище обставин, не було необхідності розробляти проект землеустрою.
На підставі вищевикладеного просить суду відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
24.06.2024 року до канцелярії суду через електронну підсистему «Електронний суд» представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ДП «Конярство України» ОСОБА_5 подано пояснення у якому він зазначив, що ДП «Конярство України» підтримує позов прокурора та вважає за необхідне надати свої аргументи і міркування щодо позовної заяви. Державне підприємство «Конярство України», яке відноситься до сфери управління Міністерства економіки України, з 2011 року є правонаступником майна, всіх прав і обов`язків реорганізованого шляхом приєднання до ДП «Конярство України» Державного підприємства «Онуфріївський кінний завод № 175», в тому числі й права постійного користування земельною ділянкою площею 2138,50 га на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського (колишнього Онуфріївського) району Кіровоградської області та Павлиської селищної ради Олександрійського (колишнього Онуфріївського) району Кіровоградської області площею 1551,20 га, що також підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 2 листопада 2015 року у справі № 912/1677/14 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/53204639).
Наразі наявною є остаточна постанова Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 399/179/23 учасниками якої були також Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області, ТОВ «Агродар ЛТД», ДП «Конярство України», в якій підтримана позиція судів попередніх інстанцій, якими була встановлена обставина наявності станом на 2021 рік у ДП «Конярство України» права постійного користування земельними ділянками площею 2137, 59 га на території Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області. Обставини згаданої справи і цієї справи є аналогічними.
ДП «Конярство України» декларується і сплачується плата за землю за земельні ділянки на території Онуфріївської та Павлиської селищних рад Олександрійського (Онуфріївського) району Кіровоградської області площею 3495, 1900 га. ДП «Конярство України» здійснювалося засівання земельних ділянок на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського (Онуфріївського) району Кіровоградської області, подавалася відповідна статистична звітність про наявність земельних ділянок, про здійснені посіви на них, зібраний врожай.
Тобто ДП «Конярство України» з 2011 року є правонаступником майна, всіх прав і обов`язків ДП «Онуфріївський кінний завод № 175», в тому числі й права постійного користування земельними ділянками площею 2137,59 га на території Онуфріївської селищної ради (в тому числі з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 та 1551,2 га та на території Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області. Вказане право виникло у правопопередника ДП «Конярство України» - ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» до 1990 року.
У вказаному контексті ДП «Конярство України» вважає, що прокурором надано таку кількість доказів, що відповідають вимогам щодо вагомості, належності, достовірності та допустимості, які з більшим ступенем вірогідності підтверджують обставину того, що правопопередник ДП «Конярство України» був постійним користувачем земельними ділянками на території Онуфріївського (тепер - Олександрійського) району Кіровоградської області (в тому числі спірної земельної ділянки), аніж зворотнє.
Також слід врахувати, що згідно частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Тобто право постійного користування, яке виникло за законодавством, що діяло до 01.01.2013, визнається дійсним.
Отже, не зважаючи на факт реєстрації чи нереєстрації права постійного користування землею у Державному реєстрі прав, ДП «Конярство України» має право постійного користування.
Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина 1 статті 92 Земельного кодексу України).
Згідно статті 95 Земельного кодексу України Згідно статті 95 Земельного кодексу України вказує про те, що ДП «Конярство України» є постійним користувачем земельних ділянок площею 2138,50 га на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, до складу яких входить також земельна ділянка з кадастровим номером 3524655100:02:000: 0549.
Вказане дає підстави для висновку, що ДП «Конярство України» є постійним користувачем земельних ділянок площею 2138,50 га на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, до складу яких входить також земельна ділянка з кадастровим номером 3524655100:02:000: 0549.
Зважаючи на те, що станом на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» ДП «Конярство України» використовувало на праві постійного користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 3524655100:02:000: 0549, що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області за межами населеного пункту, то вказана земельна ділянка не вважається землею комунальної власності територіальної громади. Тому, на переконання ДП «Конярство України», Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області не мала права приймати рішення № 860 від 15 червня 2021 року «Про державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою», а державний реєстратор речових прав на нерухоме майно не мав права приймати рішення про державну реєстрацію щодо реєстрації права власності на вказану земельну ділянку за Онуфріївською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області.
Слід зауважити, що Онуфріївській селищній раді Олександрійського району Кіровоградської області було відомо про те, що ДП «Конярство України» є постійним землекористувачем земельних ділянок площею 2138,50 га на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, до складу яких входить також земельна ділянка з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549. Впродовж багатьох років ДП «Конярство України» декларується земельний податок за постійне користування вказаними земельними ділянками і такий земельний податок сплачується до місцевого бюджету Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області (Онуфріївської ОТГ).
Отже, платниками земельного податку є виключно: власники земельних ділянок або постійні землекористувачі. Постійні землекористувачі сплачують земельний податок за земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають на праві постійного користування у таких землекористувачів. ПК України не передбачає та не допускає сплату земельного податку «фактичним» землекористувачем.
Крім наведених вище положень законодавства, також і пунктом 24 Прикінцевих та перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що за винятком земельних ділянок державної власності, прямо вказаних у цьому пункті, земельні ділянки, які розташовані за межами населеного пункту територіальної громади вважаються власністю саме такої територіальної громади.
При цьому, як було зазначено та обґрунтовано вище, законним власником спірної земельної ділянки є держава, а законним постійним користувачем - ДП «Конярство України».
Ураховуючи викладене, ДП «Конярство України» вважає, що прокурором цілком слушно та правомірно заявлено вимогу про повернення (витребування) спірної земельної ділянки на користь держави та підтримує позовні вимоги прокурора, вважає їх законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.
24.06.2024 року до канцелярії суду від представника відповідача ТОВ «Агродар ЛТД» Горобець О.Л. надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона зазначила, що позовна заява не підлягає задоволенню тому просить суд відмовити позивачу у повному обсязі у зв`язку з наступним. Обґрунтовуючи належність спірної земельної ділянки до земель державної власності, що перебувають у постійному користування ДП «Конярство України» позивач зазначав перелік документів в позовній заяві та вважає, що жоден з цих документів - ні кожен окремо, ні у їх комплексі, не підтверджує право постійного користування ДП «Конярство України» на земельну ділянку з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 з огляду на наступне. Відповідно до ст. 72 Конституції Українською СРСР від 30.01.1937, що діяла на момент прийняття вищезгаданого Наказу, органами державної влади в областях, районах, містах, селищах і селах Української РСР були ради депутатів трудящих. Виконавчими і розпорядливими органами обласних, районних, міських, селищних і сільських Рад депутатів трудящих є вибирані ними виконавчі комітети. Згідно ст. 73 Конституції УРСР від 30.01.1937, Виконавчі комітети Рад депутатів трудящих здійснюють керівництво культурно-політичним і господарським будівництвом на своїй території.
Відповідно до ст. 1 Загальних початків землекористування і землеустрою від 15.12.1928 р., суб`єктом державної власності на землю у 1947 році була держава, насамперед СРСР, яка своїми органами здійснювала і загальне управління земельним фондом, посередньо або безпосередньо експлуатацію земель.
Отже, відповідно до вимог Земельного кодексу УРСР 1922 року усі землі перебували у державній власності, а ради депутатів виступали як органи державної влади в областях, районах, містах, селищах і селах Української РСР і відповідно повноваження на розпорядження державними землями мали Виконавчі комітети відповідних рад.
Приписами статті 168 Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922 р., який діяв до 30.09.1971 передбачалося, що землеустрій має на меті упорядкування існуючих землекористувань та створення нових у відповідності до прав на землю та вимог господарсько-технічної доцільності.
До землевпорядних дій стаття 169 Земельного кодексу УСРС відносила, окрім іншого, відвід земель, які надавалися у користування державним організаціям, установам, підприємствам тощо.
Відповідно до вимог статті 180 Земельного кодексу УРСР справи із землеустрою вчиняються у такій послідовності: 1) порушення землевпорядної справи; 2) підготовка землевпорядної справи, складання землевпорядного проекту та пред`явлення його учасникам землеустрою; 3) затвердження проекту землеустрою та виконання його зі встановленням на місці межових знаків; 4) складання і видача сторонам землевпорядних документів.
Відповідно до статей 192, 193 Земельного кодексу УРСР правильно виконаний проект землеустрою остаточно затверджується землевпорядною установою. Після остаточного затвердження проектів землеустрою землевпорядними установами та після державної реєстрації створених землекористувань (земельної реєстрації), учасникам землеустрою видаються належним чином засвідчені документи. В зазначених документах повинні бути означені межі, місце розташування, склад землекористувань, а також вказані їх назви, найменування землекористувачів, час проведення землеустрою і його підстави, умови землекористування та інші обов`язкові відомості, що містяться в постанові про затвердження проекту землеустрою.
Відповідно до ст. 195 Земельного кодексу УРСР державний запис землекористувань (земельна реєстрація) має на меті загальнодержавне управління землями та земельна реєстрація, крім іншого, містить відомості про кожну земельну ділянку, як то: місце розташування, назва земельної ділянки, площа землі у ній загалом та по окремим угіддям, відомості щодо будівель; найменування землекористувачів і підстави надання їм земельних ділянок тощо.
Таким чином, вказаним вище земельним законодавством була передбачена обов`язкова процедура оформлення права землекористування.
В подальшому, 13.12.1968 Верховною радою СРСР були затверджені основи земельного законодавства СРСР і союзних республік загальносоюзний закон, що визначав основні положення, зміст і характер правового регулювання земельних відносин. Приписами статті 10 основ передбачалося, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку землевідводу. Відвід земельних ділянок здійснюється на підставі постанови Ради Міністрів союзної республіки або Ради Міністрів автономної Республіки або рішенням виконавчого комітету відповідної Ради депутатів трудящих в порядку, визначеному законодавством СРСР і союзних республік. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення відповідними землевпорядними установами в натурі (на місцевості) її меж та видачі документа, що посвідчує право користування землею, забороняється. Право користування колгоспів, радгоспів і інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Порядок тимчасового користування землею встановлюється законодавством союзних республік.
У пункті 8.4. постанови Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 916/2675/15 зауважено, що за змістом норм Земельного кодексу УРСР в редакції закону від 29.11.1922 року, Земельного кодексу УРСР від 08.07.1971, Земельного кодексу України від 18.12.1990 та від 25.10.2001 порядок передачі та набуття права постійного користування на землі державної власності протягом дії вказаних законів не змінювався - правовстановлюючий характер мало рішення органу, до повноважень якого належало розпорядження відповідними землями, про передачу земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення в постійне користування, яке було підставою для набуття прав на цю ділянку, а оформлення цього права з видачею, зокрема державного акта, мало посвідчувальний характер (зокрема, статті 4, 16, 20 Земельного кодексу УРСР в редакції закону від 08.07.1971 тощо).
Отже, відповідно до норм діючого Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922, який діяв до 30.09.1971 року уповноваженим органом по розпорядженню державними землями були ради депутатів трудящих , як органи державної влади в областях, районах, містах, селищах і селах Української РСР в особі виконавчих комітетів відповідних рад.
Рішення виконавчого комітету відповідної ради про надання земельних ділянок у постійне користування позивач не надав.
Наголошує та звертає увагу суду, що Маршал Радянського союзу ОСОБА_6 не мав повноважень на розпорядження державними землями УССР ані відповідно до Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922 року, ані відповідно до Конституції Українською СРСР від 30.01.1937р.
Окрім того, позивачем не надано копії Наказу Маршала Радянського Союзу ОСОБА_6 1947 року про заснування Онуфріївського кінного заводу №175, не зазначена дата прийняття такого наказу , тому взагалі не зрозуміло чи передавались по даному наказу Онуфріївському кінному заводу №175 земельні ділянки саме у постійне (безстрокове) користування, якщо передавались то у якій кількості, їх місцезнаходження та ін. З назви наказу можна зрозуміти лише про сторення кінзаводу, а не про надання йому земель у користування.
Згідно Земельного кодексу Української РСР, прийнятого 08.07.1970 року та введеного в дію з 01.01.1971 року: Ст. 13 « Землекористувачі» Земля в Українській РСР надається в користування: колгоспам, радгоспам, іншим сільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; промисловим, транспортним, іншим несільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; громадянам СРСР.
Ст. 15. «Строки землекористування» Земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку. Земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування, тобто навічно Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років.
По окремих видах користування землею Радою Міністрів Української РСР може бути встановлений і триваліший строк довгострокового користування, але не більш як двадцять п`ять років.
Ст.16. «Надання земель у користування» Надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад депутатів трудящих в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР.
У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.
Окрім того: Стаття 20. «Документи, що стверджують право землекористування»
Відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.
Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.
Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.
Як вбачається із усіх поданих позивачем документів, Онуфріївський кінний завод №175 є державним сільськогосподарським підприємство - тобто радгоспом, а отримання у безстрокове (постійне) користування земельної ділянки та підтвердження даного землекористування може відбуватись виключно за умови дотримання ст.ст. 16, 20, 21 Земельного кодексу Української РСР.
Наголошує, що ними не стверджується, що у безстрокове (постійне) користування землі могли надаватись виключно колгоспам, а радгоспам та усім іншим підприємствам, організаціям і установам виключно у тимчасове.
Лише акцентує увагу на тому, що автоматично, тобто в силу ст.15 Земельного кодексу УССР, саме у постійному користуванні перебували землі виключно у колгоспів.
Інші підприєства, організації, у т.ч. і радгоспи могли отримувати землю як у постійне так і у тимчасове користування і строк землекористування визначався при відведенні земельних ділянок і повинен бути визначений у відповідних документах: рішенні відповідної ради, державному акті тощо.
Радгоспу Онуфріївський кінний завод №175 земельні ділянки могли передаватись як у постійне так і у тимчасове користування.
Також, окрім даної справи, Онуфріївським районним судом Кіровоградської області розглядається аналогічна справа №399/417/22 за позовом Заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Конярство України» до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, ОСОБА_7 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» про визнання недійсними рішень, визнання недійсними договору оренди землі ( та інші справи), в якій я також представляю інтереси Відповідача - ТОВ «Агродар ЛТД».
В процесі підготовки до розгляду даної справи нею була отримана інформація від ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області , що станом на 01.01.2013 року земельні ділянки на праві власності, користуванння ані за ДП «Онуфріївський кінний завод №175», ані за ДП «Конярство України» не зареєстровані .
Також, нею був поданий адвокатський запит до Державного архіву Кіровоградської області про надання копії рішення виконавчого комітету про надання Онуфріївському кінному заводу №175 у безстрокове (постійне) користування земельних ділянок.
Були отримані відповіді, що у документах архівного фонду рішення про надання земельних ділянок у постійне користування відсутні.
Таким чином, відповідно до діючого до 1990 року земельного законодавства, документами, що можуть підтверджувати право ДП «Конярство України», як правонаступника Онуфріївського кінного заводу №175, на безстрокове (постійне) користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 можуть бути виключно: Постанова Ради Міністрів УРСР про відведення земельних ділянок у користування або Рішення виконавчого комітету відповідної ради Ради депутатів трудящих (області, району, міста, селища, сіла) та/або Державними актом на право безстрокового (постійного) користування земельною ділянкою. Жодного із цих документів позивачем не надано.
Посилаючись на Наказ Маршала Радянського Союзу Будьоного С.М. 1947 року про заснування Онуфріївського кінного заводу №175, прокурор не надає його копії, тому взагалі не зрозуміло чи передавались по даному наказу Онуфріївському кінному заводу №175 земельні ділянки саме у постійне (безстрокове) користування, якщо передавались то у якій кількості, їх місцезнаходження та ін.
Рішення про передачу (надання) Онуфріївському кінному заводу №175 земельних ділянок у постійне користування відсутнє.
Позивач по даній справі ні на підставі Земельного кодексу 1922р. та 1970 року, ні на підставі Земельного кодексу 1990 року жодним чином не оформив своє право на користування спірною земельною ділянкою.
Технічний звіт по землеустрійним вишукуванням для розроблення проекту внутрішньогосподарського землеустрою конзаводу № 175 Онуфріївського району Кіровоградської області та план внутрігосподарського землеустрою, технічна документація по формуванню територій і встановленню меж сільських, селищних Рад народних депутатів та меж земельного запасу і особливо цінних продуктивних земель в границях Онуфріївської селищної Ради Онуфріївського району Кіровоградської області, 1992 року та витяг із Державної земельної книги, не доводять актуальної інформації станом на 1992 рік про площу землі закріпленої за Онуфріївським кінним заводом № 175 та не підтверджують того, що спірна земельна ділянка входила чи входить до земель постійного користування чи до закріплених земель.
Дана документація жодним чином не підтверджують того, що за державним підприємством Онуфріївський кінний завод № 175 визнано право постійного користування на закріпленні та переданні в користування земельні угіддя. Вона є виключно технічною документацією, яка визначає порядок використання земель основного (виробничого) призначення радгоспів у відповідності з їх спеціалізацією (ст.72 Земельний кодекс Української РСР 1970 року).
На дату винесення даного Розпорядження діяв Земельний кодекс України від 18.12.1990 року, введений в дію з 15.03.1991 року.
Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України «Правомочність Рад народних депутатів щодо розпорядження землею» розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції надають земельні ділянки у володіння або користування та вилучають їх.
Відповідно до ст. 18. «Надання земельних ділянок Радами народних депутатів» сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення, сільськогосподарського використання, ведення особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва і традиційних народних промислів.
Міська Рада народних депутатів надає земельні ділянки для будь-яких потреб у межах міста, на час прийняття Розпорядження №81 від 13.07.1992 р. ані Президент України і тим паче його представник не були уповноваженими суб`єктами щодо розпорядження земельними ділянками.
Позивач стверджує, що відповідно до передавального акту від 11.08.2011 р. до ДП «Конярство України» перейшло право користування земельними ділянками на території Онуфріївської селищної ради площею 2137,59 га та Павлиської селищної ради площею 1551,20 га та дані обставини встановлені постановою ВГСУ від 02.11.2015 року у справі №912/1677/14.Прокурором надано до суду копію передавального акту від 11.08.2011 року на 6 арк.
Відповідно до передавального акта від 11.08.2011 року затвердженого заступником Міністра аграрної політики та продовольства України встановлено, що на виконання розпорядження КМ України від 01.12.2010 року №2305-р «Деякі питання розвитку конярства» та наказу Міністерства аграрної політики України від 01.02.2011 р. №33 «Про реорганізацію державних підприємств, діяльність яких пов`язана з розвитком конярства» (зі змінами), комісія з реорганізації державного підприємства Онуфріївський кінний завод № 175 (список наведено у передавальному акті) склала цей акт про нижченаведене: Державне підприємство Онуфріївський кінний завод №175 в особі директора Горобця Миколи Андрійовича передано, а державним підприємством «Конярство України» в особі директора Ничепоренко Тетяни Володимирівни, прийнято майно, майнові та немайнові права та обов`язки станом на 31 липня 2011 року у сумі 38 287 млн. грн.., що відображено у передавальному балансі - Додаток №1:, який одразу наведено нижче та в якому відображено актив, пасив, баланс.
Права та обов`язки ДП «Онуфріївський кінний завод №175» переходять до ДП «Конярство України» з моменту підписання акта і приймаються до бухгалтерського обліку на дату підписання акту. З моменту підписання передавального акта ДП «Конярство України» стає правонаступником всіх майнових та немайнових прав та обов`язків, в тому числі у відношенні кредиторів і боржників ДП «Онуфріївський кінний завод №175».
Невід' ємною частиною передавального акта є додаток №1 - передавальний баланс та додатки № 2-12 за відповідними рядками балансу. У наданому прокурором передавальному акті та у балансі відсутня будь-яка інформація про передачу земель. Додатки 2-12 до передавального акту взагалі до позовної заяви не додані і як свідчить їх опис у передавальному акті вони не мають жодного відношення до передачі земель від правовпопередника до правонаступника.
Таким чином, спираючись на інформацію, що міститься у передавальному акті та з урахуванням того, що прокурором та позивачем також не надано жодного документа, що може підтверджувати право ДП «Конярство України» на безстрокове (постійне) користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549, можемо стверджувати , що станом на серпень 2011 року (на дату підписання передавального акту) спірна земельна ділянка у постійному користуванні ні у ДП "Онуфріївський кінний завод № 175", ні у його правонаступника ДП "Конярство України" не перебувала, а мало місце лише фактичне використання певної кількості земель конзаводом на території Онуфріївської селищної ради.
Оскільки на момент складання передавального акту ДП "Онуфріївський кінний завод № 175" певна кількість землі знаходилась у його фактичному користуванні, рішення уповноваженого органу про передачу даної землі в постійне користування не приймалося, і зворотне прокурором та позивачем не доведено, приходимо до висновку що за передавальним актом право постійного користування землею, загальною площею 3688,79 га третій особі не передавалося. Саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність (користування).
Також звернула увагу суду, що згідно Наказу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 09.02.2018 року №11-287/14-18 СГ ДП «Конярство України» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельних ділянок держаної власності, розташованих на території Онуфріївської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Натомість спірна земельна ділянка 3524655100:02:000:0549 має цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Що ще раз підтверджує, що спірна земельна ділянка на перебувала в постійному користуванні державного підприємства та не відноситься до земель, що були охоплені Наказом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 09.02.2018 року №11-287/14-18. 
Прокурор підтверджує той факт, що спірна земельна 3524655100:02:000:0549 ділянка фактично знаходиться, лежить у межах полів, що знаходяться у користування ДП «Конярство України», земельно-технічною експертизою. Вважає, що долучений до матеріалів справи висновок експерта від 12.10.2021 №200/08/2021 підлягає відхиленню з огляду на наступне.
Висновок судового експерта не відповідає Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень № 53/5 затвердженої наказом мінюсту 08.10.98р. (далі - Інструкція) з огляду на наступне.
Відповідно до п. 7.4. розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, у разі неможливості експертом самостійно виконати топографо-геодезичні роботи результати таких робіт повинні бути надані на дослідження особою, яка залучила експерта.
В даному випадку, для проведення дослідження експертом з власної ініціативи було долучено інженера-геодезиста Сачука Олександра васильовича, яким проводилися геодезичні роботи, що суперечить вимогам Інструкції (арк.4 Висновку).
Також, Згідно до п. 2.3. розділу ІІ Інструкції експерту забороняється вирішувати питання, що виходять за межі кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю, у тому числі з питань права.
Звертає увагу суду, що відповідно до Інструкції основними завданнями експертизи з питань землеустрою є визначення відповідності фактичного землекористування правовстановлювальним документам, документації із землеустрою на земельні ділянки та нормативно-правовим актам.
Наведене свідчить, що експерт не мав права вирішувати питання: чи входять земельні ділянки з кадастровими номерами в межі постійного землекористування ДП "Конярство України" без дослідження правовстановлювальних документів, які йому не були надані, тим самим експерт дійшов до з`ясування питань права, що власне заборонено робити експерту відповідно до п. 2.3. розділу ІІ Інструкції.
Також, обґрунтовуючи свій висновок по поставлених на експертизу питаннях судовий експерт посилається на Передавальний акт від 11.08.2011 року, а саме на додаток №1 (малюнок 7) на якому зображено таблицю без назви, яку експерт вважає Додатком до передавального акту від 11.08.2011 року. Але вказана таблиця жодним чином не відображена у передавальному балансі додаток №1 та не зазначена у жодному іншому з зазначених додатків, що є невід`ємною частиною передавального акта від 11.08.2011 року.
ПІБ особи, яка передала земельні ділянки та особи, яка їх прийняла, їх посади не зазначені, дані особи не входять до комісії з реорганізації, які склали передавальний акт, та не є директором ДП Онуфріївський кінний завод №175 та ДП «Конярство України».
Крім того, видно, що відбиток печатки у даній таблиці відмінний від тих, якими скріплено передавальний акт в розділі «Передав М.А. Горобець», «Прийняв Т.В. Ничепоренко».Тому, з названої таблиці не зрозуміло, що саме, коли, ким, кому, на підставі чого та у відповідності до чого було передано.
Отже, експерт встановлювала виключно фактичне користування Онуфріївським кінним заводом №175 та його правонаступником ДП «Конярство України» землею, а не юридичне - на підставі правовстановлюючого документу та документації із землеустрою, жодні правовстановлюючі документи на право постійного користування у висновку, не зазначені.
Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.
Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.
Крім того, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі №915/127/18 (провадження №12- 184гс18, пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц (провадження №14-386цс18, пункт 74), від 05 жовтня 2022 року у справі №922/1830/19 (провадження №12-91гс20, пункт 8.1).
У справі мета прокурора спрямована на відновлення власником - державою володіння спірною земельною ділянкою. Тому не є належними й ефективними способами захисту вимоги про скасування державної реєстрації іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис: 46946241.
Саме тому вимога про скасування державної реєстрації іншого речового права - права оренди ТОВ «Агродар ЛТД» не є ефективним способом захисту, оскільки позивач заявив вимогу про витребування земельної ділянки, задоволення якої повністю поновлює його права власності на земельну ділянку. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу (ст.321 ЦК України).
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст.328 ЦК України).
Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Ч.1 ст. 388 ЦК України - якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло із його володіння.
Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, необхідно встановити, чи вибуло спірне майно із володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника майно вибуло із його володіння.
При підготовці відзиву на позовну заяву по даній справі, стало відомо, що земельна ділянка кадастровий номер 3524655100:02:000:0549, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення 01.03.) була сформована та зареєстрована у ДЗК ще 14.07.2020 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 29.05.2020 року, розробник ТОВ «Тектоареал». Отже, спірна земельна ділянка була сформована у період, коли розпорядником земель сільхозпризначення відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу, був сам же позивач - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області і саме позивач надавав наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації.
Дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства , площею 2 га, були надані фізичним особам, у порядку ст.118, 121 Земельного кодексу - у порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Згідно висновку про розгляд документації із землеустрою експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Полтавській області Хорольської О.М. від 08.07.2020 р.: Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства відповідає земельному законодавству та погоджується, зауваження відсутні, наявність обмежень на земельні ділянки: не встановлено.
Проект був розроблений, погоджений відповідно до діючого законодавства, земельні ділянки зареєстровані у державному земельному кадастрі та проект був поданий на затвердження до головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.
Нею поданий відповідний адвокатській запит до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про надання копій наказів на підставі яких була сформована та зареєстрована спірна земельна ділянка, але на час подання даного відзиву на позов відповіді не надійшли.
Окрім того, як вбачається із проекту , такі дозволи були надані 32 особам на земельну ділянку площею 64 га, а отже позивач визначив цю земельну ділянку, як таку що не перебуває у будь-якому користуванні, вільну та необтяжену, оскільки у власність можуть передаватись виключно земельні ділянки, які не перебувають у користуванні інших осіб.
Факту надання дозволу 32 громадянам України на розроблення проектів щодо відведення у власність даних земельних ділянок необхідно також надавати оцінку у комплексі з прийнятими позивачем наказами від 19.04.2021 р. №331-УБД , №330- УБД, які були предметом дослідження по аналогічним справам, що розглядаються наразі Онуфріївським районним судом, і якими також були надані дозволи 26 громадянам України на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок на території Онуфріївської селищної ради.
Враховуючи вищевикладене просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою суду від 11.09.2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 06.03.2025 року провадження у справі зупинено до отримання судом відомостей про прийняття спадщини спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 23.05.2025 року провадження у справі відновлено та призначено справу до судового розгляду по суті з витребуванням з Онуфріївської державної нотаріальної контори інформації щодо спадкової справи після померлого ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 01.07.2025 року замінено померлого відповідача у справі його правонаступником ОСОБА_1 .
Прокурор Лагода О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Надала пояснення згідно поданого до суду позову.
Представник ГУ ДГК в Кіровоградській області Гайворонська М.С. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити.
Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ДП «Конярство» Нестеришин Т.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засідання просив суд, відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що його батько ОСОБА_2 був добросовісним та добропорядним громадянином та набув право власності на спірну земельну ділянку на законних підставах, вважає несправедливими позовні вимоги прокурора. 
Представник відповідача ТОВ «Агродар ЛТД» Горобець О.Л. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та зазначила, що вони є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У вступному слові надала пояснення згідно поданого відзиву на позовну заяву.
Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області Гамера В.З. в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши прокурора, представника ГУ ДГК у Кіровоградській області, представників відповідачів, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна сформоване 24.05.2024 року № 380009865, 03.08.2021 року припинено право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 площею 2 га за Онуфріївською селищною радою та 03.08.2021 року зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_2 , а 27.05.2022 року зареєстровано право оренди земельної ділянки згідно договору оренди б/н від 17.02.2022 між ОСОБА_2 та ТОВ "Агродар ЛТД" /т. 1 а.с. 21-24/.
Рішенням позачергової сьомої сесії Онуфріївської селищної ради восьмого скликання Кіровоградської області № 1565 від 26.07.2021 року Онуфріївська селищна рада передала ОСОБА_2 у власність земельну ділянку загальною площею 2 га рілля для ведення особистого селянського господарства з кадастровим № 3524655100:02:000:0549, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, Онуфріївськаа селищна рада /т. 1 а.с. 25/.
17.02.2022 року між ТОВ «Агродар ЛТД» та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, у відповідності до якого, ОСОБА_2 передає в оренду за певну орендну плату ТОВ «Агродар ЛТД» земельну ділянку з кадастровим № 3524655100:02:000:0549 площею 2 га рілля, строком на десять років /т. 1 а.с. 26-31/.
Згідно витягу з державного реєстру досудових розслідувань № 42021000000001679 від 11.08.2021 року до реєстру внесено відомості про вчинене правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України за заявою виконуючого обов`язки директора ДП «Конярство України» Веретюка Є.О. від 05.08.2021 року щодо вчинення службовими особами Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області розтрати державного майна /т. 1 а.с. 32/.
Листом ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області від 28.09.2021 року № 10-11-0.61-5521/2-21 в.о. начальника управління звернувся до Кіровоградської обласної прокуратури з проханням здійснити процесуальні дії, спрямовані на захист інтересів держави шляхом звернення з відповідними позовами до суду про неправомірності дій Онуфріївської селищної ради щодо реєстрації комунальної форми власності на земельні ділянки, що знаходяться у постійному користуванні ДП «Конярство України» та в подальшому передачі їх у приватну власність, зокрема і з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 /т. 1 а.с. 33-44/.
Постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2015 у справі за позовом заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області до Державного підприємства «Конярство України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» про визнання недійсним договору, зобов`язання повернути земельну ділянку, згідно якої касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської обласної прокуратури залишено без задоволення. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 у справі № 912/1677/14 господарського суду Кіровоградської області залишено без задоволення /т. 1 а.с. 45-53/.
Рішенням шостої сесії Онуфріївської селищної ради восьмого скликання Кіровоградської області від 15 червня 2021 року № 860 доручено начальнику відділу земельних відносин Онуфріївської селищної ради Колосу Андрію Юрійовичу звернутись до органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права комунальної власності за громадою Онуфріївської селищної ради на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які перебували у державній власності, згідно з додатком та відповідний реєстр /т. 1 а.с. 54-64/.
Згідно листа Кіровоградської обласної прокуратури за вих. № 15/1-716 вих-21 від 19.10.2021 заступником керівника Кіровоградської обласної прокуратури витребувано в Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області в строк до 10.11.2021 року копії документів землеустрою, що розроблялись ДП «Конярство України», копії проектів землеустрою, які розроблялись ДП «Конярство України» на 58 земельних ділянок по 2 га, накази Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про затвердження проектів землеустрою ДП «Конярство України» та передачу у постійне користування земельних ділянок на території Онуфіївської селищної ради, зокрема й тих, кадастрові номери яких вказані в запиті, дані чи надходили на погодження проекти землеустрою, розроблені Онуфріївською селищною радою на згадані вище земельні ділянки або ж на інші, які перебувають у постійному користуванні ДП «Конярство України», копії документів, що підтверджують факт постійного користування ДП «Конярство України» земельними ділянками на території Онуфріївської селищної ради з 2011 року, місце їх розташування, дані чи проведено Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області перевірки додержання вимог земельного законодавства щодо використання земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні ДП «Конярство України» на території Онуфріївської селищної ради та їх результати, дані про те, які заходи ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області вжито до поновлення інтересів держави чи плануються /т. 1, а.с. 65-68/.
З наданої ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області № 0-11-0.6-6401/2-21 відповіді від 10.11.2021 вбачається, що протягом 2019-2020 років Державним підприємством «Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розроблявся проект щодо передачі земельних ділянок у постійне користування на загальну площу 4536,4438 га. Станом на 18.03.2021 ДП «Конярство України» звернулось до ГУ з клопотанням про затвердження Проекту землеустрою, за результатами чого було підготовлено наказ та затвердження Проект на загальну площу 4282,1288 га та передано у постійне користування ДП «Конярство України» 119 земельних ділянок. На виконання п. 2 доручення Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру «Про розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення» від 09.06.2021 за № 22-28-0.133-6840/2-21, Головним Управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області виявлено, що державним реєстратором Суржиком Дмитром Миколайовичем внесено відомості до Державного реєстру речових прав комунальну форму власності за Приютівською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області, на земельні ділянки, які фактично є державною формою власності та фактично входять до земель, які надані у постійне користування ДП «Конярство України». Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зазначена державна реєстрації права власності була здійснена на підставі рішення Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 09.07.2021 за № 307, чим грубо порушили земельне законодавство в частині п. 24 Перехідних положень земельного кодексу України /т. 1 а.с. 69-71/.
Наказом ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області № 630-ДК від 15 листопада 2021 року визначено здійснити державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки додержання Онуфріївською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області вимог земельного законодавства України встановленого порядку набуття та реалізації права на землю під час прийняття рішень про передачу у власність та користування земельних ділянок за рахунок земель, переданих із державної власності у комунальну. Про виконання цього наказу доповісти керівнику ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області в строк до 15.12.2021 /т. 1 а.с. 73-74/.
Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 630-ДК/569/АП/09/01/-21 від 14.12.2021 виявлені порушення Онуфріївською селищною радою вимог земельного законодавства України, а саме, при прийнятті рішення від 15 червня 2021 року № 860 «Про державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою» та рішень від 26 липня 2021 року «Про передачу у власність земельних ділянок» № 1517-1574 порушено вимоги ст. 122 Земельного кодексу України та пункт 24 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України. Крім того, рішенням від 26 липня 2021 року № 1565 «Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 » Онуфріївською селищною радою передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 /т. 1 а.с. 75-90/.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 в справі № 340/2241/22 за позовом Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування клопотання з питань дотримання вимог земельного законодавства від 20.12.2021 № 630-ДК/0024/КВ/06/01/-21, залишено без змін /т. 1 а.с. 91-100/.
Наказом ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області № 11-1812/14-21-СГ від 08 липня 2021 року визначено здійснити державну реєстрацію земельних ділянок, в тому числі, земельної ділянки з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549, що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. Юридичному управлінню ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області здійснити державну реєстрацію права власності держави у Державному реєстрі речових прав /т. 1 а.с. 101-103/.
Наказом ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області № 11-287/14-18-СГ від 09 лютого 2018 року надано дозвіл ДП «Конярство України» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності /т. 1 а.с. 104-105/.
Наказами ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області, а саме: № 11-16604/14-20-СГ від 26.11.2020 року, № 11-17554/14-СГ від 28.12.2020 року, № 11-15966/14-20-СГ від 09.11.2020 року, № 11-114801/14-20-СГ від 21.10.2020 року, № 11-115964/14-20-СГ від 09.11.2020 року, № 11-15375/14-20-СГ від 30.10.2020 року, № 11-15967/14-20-СГ від 09.11.2020 року, № 11-16551/14-20-СГ від 26.11.2020 року надано дозволи ДП «Конярство України» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності /т. 1 а.с. 106-115/.
Листом заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури № 15/1-811вих-21 від 09.12.2021 зазначено про виявлення ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області порушень в діяльності Онуфріївської селищної ради, а саме, реєстрація права комунальної власності на земельні ділянки, що є власністю держави та перебувають у постійному користуванні ДП «Конярство України». Крім того, директор ДП «Конярство України» звертався до органів прокуратури щодо питання правомірності розпорядження Онуфріївською селищною радою Кіровоградської області земельними ділянками. Рішенням Онуфріївської селищної ради № 860 від 15.06.2021 доручено начальнику відділу земельних відносин Онуфріївської селищної ради звернутися до органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права комунальної власності за громадою Онуфріївської селищної ради на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які перебували у державній власності. У додатку до вказаного рішення вказано 141 земельну ділянку, серед яких 58 земельних ділянок, на які визнано право комунальної власності, в тому числі і земельна ділянка з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549, якими Онуфріївська селищна рада фактично розпорядилась. Оскільки з вказаних документів неможливо зробити висновок, чи входять вищевказані 58 земельних ділянок до тієї площі земель, які перебували у постійному користуванні ДП, та на які надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області, витребувано від ДП «Конярство України» в строк до 30.12.2021 зазначені в листі документи /т. 1 а.с. 116-119/.
У відповідь на запит заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ДП «Конярство України» за вих. 2022-01-17/9 від 17.01.2022 надало: наказ ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області № 11-287/14-18-СГ від 09.02.2018, яким надано дозвіл ДП «Конярство України» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розмір земельних ділянок - 1939, 8000 га, та інші документи згідно зазначеного переліку /т. 1 а.с. 120-228/.
На підставі передавального акта від 11 серпня 2011 року від ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» до Державного підприємства «Конярство України» прийнято майно, майнові та немайнові права та обов`язки станом на 31 липня 2011 року /т. 1 а.с. 228-233/.
Висновком експерта від 12.10.2021 № 200/08/2021 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 повністю накладаються на поле № 1, яке знаходиться в межах постійного землекористування ДП «Конярство України», як правонаступника ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» згідно передавального акта від 11 серпня 2011 року, складеного Комісією з реорганізації ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» та Плану землекористування Онуфріївського «Кінного заводу № 175» /т. 1 а.с. 235-250, т. 2 а.с. 1-24/.
14.01.2022 № за 15/1-9ВИХ-22 заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури Нестерова О. повідомила ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про те, що прокуратурою готуються позови до суду про визнання недійсними рішень ради, скасування державної реєстрації права власності та витребування 58 земельних ділянок, вказаних в листі, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 /т. 2 а.с. 27-51/. 
У Державній земельній книзі під № 13 міститься запис про те, що Онуфріївському кінзаводу № 175 за період з 1973 по 1982 роки були передані землі у постійне користування. У довідці про розміри землекористування і розподіл земель по вгіддях колгоспу (радгоспу) Кінзаводу 175 Онуфріївського району Кіровоградської області станом на 01.11.1980 всього земель в межах плану 44240 га /т. 2 а.с. 52-57/.
Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №75258057 від 13.06.2024 року начальником Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконання ухвали № 399/383/24 від 05.06.2024 року накладено арешт на земельну ділянку яка належить ОСОБА_2 , дану ухвалу виконано про що свідчить Витяг з державного реєстру речових прав /т. 2 а.с. 63, 96-97/.
У відповідності до викопіювання з кадастрової карти (планів) № НВ-3504532102017 від 03.07.2017 року та державної статистичної звітності ГУ ДГК України у Кіровоградській області по формі 2-зем зазначено, що користувачем земельної ділянки Онуфріївського кінного заводу № 175 с. Павлиш з площею 1551,2000 га та Онуфріївського кінного заводу № 175 смт. Онуфріївка з площею 2137,5935 га є Онуфріївський кінний завод № 175 у постійному користуванні якого перебувають земельні ділянки загальною площею 3688, 7935 га згідно з затвердженим наказом № 377 від 05.11.1998 року, правонаступником якого є ДП «Конярство України» /т. 2 а.с. 111-116/.
Згідно до сформованого витягу з Державного реєстру речових прав речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 42774010 від 24.06.2021 року, земельна ділянка площею 2 га рілля, з кадастровим № 3524655100:02:000:0549, належить до комунальної власності Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 860 від 15.06.2021 виданого Онуфріївською селищною радою /т. 2 а.с. 129/.
Листом першого заступника начальника Кіровоградської обласної військової адміністрації повідомило Онуфріївську селищну раду про те, що згідно з інформацією ГУ ДПС у Кіровоградській області платником податку на землю по Онуфріївській територіальній громаді відповідно до п.269.1 та п.269.2 ст. 269 ПКУ є ДП «Конярство України» відповідно до норм Податкового закону України ДП подало декларацію з плати на землю в якій задекларовано земельну ділянку площею 3553,4468 га та нараховано плати за землю на 2023 рік в сумі 907,1 тис. гривень та за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС ДП «Конярство України» станом на 01.11.2023 року має заборгованість по земельному податку в сумі 4120,0 тис гривень/т. 1 а.с. 133/.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30 листопада 2022 року апеляційну скаргу Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 залишено без змін /т. 2 а.с. 158-168/.
У відповідності до звітної податкової декларації з плати за землю за 2021-2022 років ДП «Конярство України», філія «Онуфріївський кінний завод № 175» ДП «Конярство України» є платником земельного податку /т. 2 а.с. 170-175, 182-184, 201-203/.
Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/21682/15 (910/12376/21) від 25.07.2022 задоволені позовні вимоги Державного підприємства "Конярство України" до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство економіки України про скасування рішень, визнання права постійного користування та припинення права власності, визнано незаконними та скасовано прийняті державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області Смалиусом Віталієм Володимировичем наступні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 59053572 від 01.07.2021 20:02:19, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності 42777059 від 24.06.2021 14:55:40 на земельну ділянку кадастровий номер 3524655100:02:000:0717, площею 86, 1759 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2398467735246 /т. 2 а.с. 176-181, на звороті/.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 березня 2023 року касаційну скаргу Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області залишено без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду міста Києва від 25.07.2022 залишено без змін /т. 2 а.с. 185-192, 193-200/.
Державний архів Кіровоградської області листом № 192/335/01-40 від 18.10.2022 повідомляє, що у документах архівного фонду «Онуфріївська районна рада Кіровоградської області» у протоколах засідань виконавчого комітету районної ради за 1947-1954 роки рішення про надання або перебування у користуванні ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» земельних ділянок, розташованих на території Онуфріївської та Павлиської селищних рад Онуфріївського району Кіровоградської області, відсутні /т. 2 а.с. 230/.
Державним архівом Кіровоградської області 21.10.2022 за № 198/344/01-40 на адвокатський запит від 19.10.2022 надіслано архівний витяг з рішення виконавчого комітету Онуфріївської районної ради депутатів трудящих Кіровоградської області від 05 вересня 1961 року № 253 «Про передачу колгоспам і кінзаводу району вільних земель у смугах відводу залізниць, автошляхів та земель, що не використовуються за призначенням організаціями і установами», за яким кінзаводу № 175 в постійне користування були передані землі в смузі відводу залізниці Олександрії дистанції путі та в смугах відводу автошляхів у зазначених розмірах /т. 2 а.с. 231-232/. 
Державний архів Кіровоградської області листом № 211/373/01-40 від 11.11.2022 року повідомляє, що у документах архівного фонду «Онуфріївська районна рада Кіровоградської області» у протоколах засідань виконавчого комітету районної ради за 1962, 1967-1969 роки та у документах архівного фонду «Світловодського/Кремгесівського району входив розформований Онуфріївський район» за 1963-1966 року рішення про надання земельних ділянок у постійне користуванні ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» відсутні / т. 2 а.с. 233/.
Державний архів Кіровоградської області листом № 214/385/01-40 від 17.11.2022 року повідомляє, що у документах архівного фонду «Онуфріївська районна рада Кіровоградської області» у протоколах засідань виконавчого комітету районної ради за 1970-1975 роки рішення про надання земельних ділянок у постійне користуванні ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» відсутні /т. 2 а.с. 234-235/.
Державний архів Кіровоградської області листом № 224/404/01-40 від 08.12.2022 року повідомляє, що у документах архівного фонду «Онуфріївська районна рада Кіровоградської області» у протоколах засідань виконавчого комітету районної ради за 1976 1978-1981 роки рішення про надання земельних ділянок у постійне користуванні ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» відсутні /т. 2 а.с. 236/.
Державний архів Кіровоградської області листом № 1/1/01-40 від 03.01.2023 року повідомляє, що у документах архівного фонду «Онуфріївська районна рада Кіровоградської області» у протоколах засідань виконавчого комітету районної ради за 1982-1986 роки рішення про надання земельних ділянок у постійне користуванні ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» відсутні / т. 2 а.с. 237/.
Державний архів Кіровоградської області листом № 4/5/01-40 від 18.01.2023 року повідомляє, що у документах архівного фонду «Онуфріївська районна рада Кіровоградської області» у протоколах засідань виконавчого комітету районної ради за 1987-1990 роки рішення про надання земельних ділянок у постійне користуванні ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» відсутні /т. 2 а.с. 238/.
Відповідно до клопотань від громадян, заявлених в наказах ГУ ДГК у Кіровоградській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, ТОВ «Тектоарал» розробило проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність громадянам України для 32 осіб для ведення особистого селянського господарства за загальною площею 64 га, за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район Онуфріївська селищна територіальна рада, за межами населеного пункту від 2020 року /т. 2 а.с. 239-250, т. 3 а.с. 1-210/.
ГУ ДГК у Кіровоградській області листом № 29-11-0.332-2783/2-24 від 10.07.2024 року на адвокатський запит повідомило, що на підставі заяви громадянина ОСОБА_8 від 29.04.2020 року (вх. Г-7253/0/16-20 від 29.04.2020) та поданих документів ГУ був виданий наказ від 15.05.2020 року № 11-8081/14-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл ОСОБА_8 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Онуфріївської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим № 3524655100:02:000:0549 /т. 3 а.с. 232-234/.
Відповідно до актового запису про смерть № 780 від 21.10.2024 року, виданого Світловодським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /т. 4 а.с. 209/.
Згідно спадкової справи № с 163/2024 заведеної після ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заява про прийняття спадщини надійшла від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /т. 3 а.с. 2-8/.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 т. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.
Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III України (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру». Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII).
ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або ж у тому разі, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia, заява № 42454/02, § 35)).
Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)).
Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.
Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.
Згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
З наведених норм випливає, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права, зокрема юридичних осіб.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Згідно з положеннями статей 78, 80, 83, 84 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності, це право набувається і реалізується державною через органи виконавчої влади відповідно до їх повноважень. Водночас комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам, що реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі, зокрема, передачі їм земель державної власності.
Згідно зі ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно правовими актами.
У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації, центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, відповідно до закону (частини перша, друга статті 84 ЗК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.
Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки врегульована статтею 117 Земельного кодексу України та здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств.
Право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема: підприємства, що належать до державної та комунальної власності (ст. 92 Земельного кодексу України).
До набрання чинності Земельним кодексом України земельні правовідносини були врегульовані, відповідно, Земельним кодексом УРСР 1990 року, який також розрізняв тимчасове і постійне користування землею, та Земельним кодексом УРСР 1970 року, який передбачав тимчасове (короткострокове до трьох років, довгострокове від трьох до десяти років) та безстрокове користування.
Приписами Земельного кодексу України (пункт 7 розділу "Перехідні положення") та постанови Верховної Ради УРСР "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" від 18.12.1990 №562-ХІІ передбачено збереження особами прав (зокрема користування) на земельні ділянки, отримані ними до введення в дію відповідних Кодексів. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 50 Земельного кодексу УРСР 1970 року землі сільськогосподарського призначення надавалися в безстрокове користування, зокрема, радгоспам для ведення сільського господарства.
Надання земельних ділянок у користування здійснювалося в порядку відведення, яке провадилось на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР (ст. 16 Земельного кодексу УРСР 1970 року).
Право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчувалось державними актами на право користування землею (ст. 20 Земельного кодексу УРСР 1970 року). Подібні за змістом норми закріплені також у статті 23 Земельного кодексу УРСР 1990 року та статті 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній до 01.01.2013). Згідно з чинною редакцією статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
У статті 27 зазначеного Закону закріплені підстави для державної реєстрації прав, до яких щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав віднесено, зокрема: державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 01.01.2013; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність тощо.
Закон України "Про Державний земельний кадастр" у пунктах 2, 10 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" (в редакції, чинній на час реєстрацією за Радою прав на спірну земельну ділянку) передбачав, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) тощо. Водночас документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.
Разом з тим згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду державний акт на право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності у нього такого державного акта. Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 823/1984/16 та постанові Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 903/704/20.
Станом на 01.01.2013 земельні ділянки на праві власності, користування за ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» та за його правонаступником ДП «Конярство України» не зареєстровані, державний акт на право власності не видавався.
У пункті 7. 27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57 гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у ст. 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 цього Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.
Відповідно до статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.
В постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 912/757/19 Верховний Суду зазначив, що у земельному законодавстві така підстава припинення права постійного користування земельною ділянкою, яке набуто у встановленому порядку, як неоформлення права постійного користування земельною ділянкою відсутня.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення правокористування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Вирішуючи дану справу, суд зазначає, що відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність та у користування встановлюються нормами ЗК України, виходячи з редакції Закону, чинної на час правовідносин сторін.
Відповідно до статті 152Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування вУкраїні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування вУкраїні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 388 ЦК України якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, власник має право витребувати це майно від набувача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу.
Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55); також постанову Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті387,388,1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина другастатті 52 ЗК України).
Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.
Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.
При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49).
Також слід відзначити, що у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Судом не було встановлено наявності доказів добровільної відмови ДП «Конярство України» від права постійного користування земельною ділянкою державної форми власності, що виключало віднесення спірної земельної ділянки до земель комунальної власності і розпорядження нею без згоди власника - держави є незаконним.
Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.
Дослідивши докази надані сторонами по справі суд вважає, що прокурором доведено належними та допустимими доказами, що спірна земельна ділянка перебувала у постійному користування державного підприємства «Конярство України». Докази надані представниками відповідачів та їх заперечення не спростовують цього. Відсутність державного акту на право постійного користування або відповідного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не свідчить про відсутність цього права в державного підприємства.
Оскільки спірні рішення Онуфріївської селищної ради не відповідають положенням чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Щодо тверджень представника відповідача ТОВ "Агродар ЛТД" Горобець О.Л. про те, що долучений до матеріалів справи висновок експерта від 12.10.2021 року № 200/08/2021 підлягає відхиленню, оскільки висновок не відповідає вимогам закону та являється недостовірним суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Відповідно до положень ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
Відповідно до змісту ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.
У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Так, суд звертає увагу, що прокурор надав висновок експертизи, який містить відповідь на поставлені питання, які стосуються предмета позову, та підлягають встановленню під час розгляду справи. Підстав вважати висновок експерта недопустимим доказом немає.
Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
Повернення земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів та за цільовим призначенням, що відповідає «суспільному», «публічному» інтересу і не порушує принцип пропорційності.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, перевіривши та дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД», про витребування земельної ділянки.
Судом було взято до уваги, що предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
В питаннях оцінки «пропорційності» Європейського суду з прав людини, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).
ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за ст. 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року).
Отже, ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Водночас, Онуфріївською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області протиправно, всупереч вимог земельного законодавства передано ОСОБА_2 , правонаступником якого є відповідач ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка перебувала у постійному користуванні Онуфріївського кінного заводу № 175, правонаступником якого є ДП «Конярство України».
Для оцінки «пропорційності» в першу чергу суд враховує, що для даних правовідносин з урахуванням способу вибуття земельної ділянки з державної власності загальний інтерес суспільства є надзвичайно важливим, а тому межі свободи розсуду держави ширші, ніж коли виникають виключно цивільні права.
Суд враховує, що після отримання відповідачем земельної ділянки остання не була поліпшена, доказів зворотного не надано.
Також береться до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач зробив поліпшення, втрата яких буде становити для нього «надмірний тягар», що, в сукупності з іншими обставинами, свідчить на користь обґрунтованості втручання у право власності відповідача.
Крім того, суд враховує, що кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до первісного незаконного набувача, в якого придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставістатті 661 ЦК України, тоді як законний володілець позбавлений можливості захистити своє майнове право у інший спосіб, ніж витребування належного йому майна.
Вказане відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.
З огляду на встановлені у справі обставини, а саме відчуження спірного майна без волевиявлення держави, витребування такого майна на користь законного власника від останнього набувача ОСОБА_1 , який також судом визнається, як недобросовіний набувач, є пропорційним втручанням у право власності останньої, яке ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.
Підстав вважати, що витребування земельних ділянок є «надмірним тягарем» для ОСОБА_1 немає.
Крім того, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про інше речове право - право оренди ТОВ «Агродар ЛТД».
Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яке оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Згідно положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Державній реєстрації підлягає як право власності, так і похідні від права власності речові права на нерухоме майно.
Внесення змін щодо державної реєстрації права власності на підставі рішення суду про задоволення віндикаційного позову лише щодо останнього власника може не призвести до зміни чи скасування похідних від права власності речових прав на це майно - права оренди.
Відповідно до позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 672/386/20.
Повернення земельної ділянки у володіння власника в повній мірі не відбувається якщо існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування (оренди) земельною ділянкою, й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися.
А тому суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах як скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 слід задовольнити.
Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.
Оскільки позов задоволено повністю, з відповідачів: ОСОБА_1 стягнути судовий збір, за одну позовну вимогу в розмірі 3028 гривні та з ТОВ «Агродар ЛТД» стягнути судовий збір, за одну позовну вимогу в розмірі 3028 гривні сплачений Кіровоградською обласною прокуратурою.
Матеріалами справи підтверджується, що 5 червня 2024 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку, та заборонено органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549.
Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи (частина 1 статті 158 ЦПК України).
З дня набрання цим рішенням законної сили, забезпечення позову, вжитого судом, перешкоджає ефективному захисту поновлення порушених прав та інтересів позивача, тому на підставі вищевказаного, суд вважає за необхідне скасувати накладений арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 53, 54, 141, 203 215, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство «Конярство України», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області, про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації задовольнити.
Витребувати на користь держави України в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549, що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області.
Скасувати державну реєстрацію іншого речового права - права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 46946241) щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2398334835246), що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кіровоградської обласної прокуратури судові витрати по справі в сумі 3028 гривень .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» на користь Кіровограської обласної прокуратури судові витрати по справі в сумі 3028 гривень.
Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані 5 червня 2024 року ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, якою накладено арешт на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549 та заборонено органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області з кадастровим номером 3524655100:02:000:0549.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення суду складено 12 грудня 2025 року.

Суддя М.М. Лях