Справа №443/1867/25
Провадження №2/443/113/26

РІШЕННЯ
іменем України

23 січня 2026 року         м.Жидачів 
Жидачівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Сливки С.І., 
за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Новосільці в особі Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №017283 від 30.03.1997 року, зареєстрованого та виданого на ім`я “ ОСОБА_2 ”; встановити факт її постійного проживання разом із ОСОБА_2 у місті Новий Розділ Львівської області на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 1,83 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №017283 від 30.03.1997 року.
Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся по материній лінії ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Молодинчецької сільської ради, площею 1,83 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №017283 від 30.03.1997 року. Згідно довідки Ходорівської міської ради №108 від 19.03.2025 року, ОСОБА_2 була зареєстрована у с. Новосільці Жидачівського району Львівської області, однак фактично постійно проживала без реєстрації у м. Новий Розділ у своєї онуки ОСОБА_1 , до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , де і померла. У Молодинчецькій сільській раді посвідчено заповіт ОСОБА_2 від 05.10.1988 року в користь ОСОБА_3 . Зазначає, що її матір і відповідно дочка покійної ОСОБА_4 померла швидше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 . Чоловік покійної ОСОБА_5 помер значне швидше. Оскільки ОСОБА_2 залишилася одинокою, а також хворіла, то вона була змушена забрати її до себе у м. Новий Розділ на постійне місце проживання, де вона і померла. Вона постійно проживала із своєю бабусею на час відкриття спадщини у м. Новий Розділ, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважалася такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.
20.10.2025 року вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі, однак нотаріус відмовив через пропуск піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність правовстановлюючого документа на земельні ділянки на території Молодинчецької сільської ради, що належали померлій і є спадковим майном.
Окрім того, нею самостійно виявлено, що у свідоцтві про смерть бабусі вона вказана як ОСОБА_2 , що не збігається з іменем власника земельної ділянки у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 017283 від 30.03.1997 року, а саме ОСОБА_2 , тобто є розбіжності у написанні прізвища, імені і по-батькові власника земельної паю. 

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 20.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити.
Представник відповідача – Ходорівської міської ради, в судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву, представник відповідача просить розглянути справу без участі їхнього представника та винести рішення за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , 22.12.1979 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

Як видно із копії свідоцтва про народження, виданого ні ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , то її батьками вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.10).
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , 27.01.2001 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.11).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , остання зареєстрована у АДРЕСА_1 , з 13.01.2000 (а.с.7 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим Молодинчецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 01.07.2006 року (а.с.13).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Молодинчецької сільської ради, площею 1,83 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №017283 від 30.03.1997 року (а.с.17).
За життя ОСОБА_2 , 05.10.1988 року було складено заповіт, якийпосвідчений секретарем виконавчого комітету Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області Олійник Л.М., та зареєстрований в реєстрі за №22, згідно якого остання заповіла все своє майно – ОСОБА_8 (а.с.15).
Згідно довідки Ходорівської міської ради №108 від 10.10.2025 року, ОСОБА_2 була зареєстрована у с. Новосільці Жидачівського району Львівської області, однак фактично постійно проживала без реєстрації у м. Новий Розділ у своєї онуки ОСОБА_1 , до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , де і померла. У Молодинчецькій сільській раді посвідчено заповіт ОСОБА_2 від 05.10.1988 року в користь ОСОБА_3 (а.с.14).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Допитана як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дала покази про те, що ОСОБА_2 , вона ж ОСОБА_2 , є її бабусею, яка проживала разом із нею у м.Новий Розділ. Її дідусь помер раніше. Бабуся працювала на молочарні і отримала право на земельний пай.
Свідок ОСОБА_6 , в судовому засіданні дав покази про те, що являється батьком позивачки. ОСОБА_2 проживала разом із ними у м.Новий Розділ до дня своєї смерті. Вони похоронили ОСОБА_2 в селі. Його дружина – ОСОБА_4 померла раніше за свою матір.

Таким чином, судом встановлено, що крім ОСОБА_1 , інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті  ОСОБА_2 , померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 не було, оскільки дочка померлої - ОСОБА_4 померла раніше за свою матір, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_4 (а.с.12).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Таким чином, ОСОБА_1 , спадщину за заповітом після смерті своєї бабусі – ОСОБА_2 , померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав на все спадкове майно не оформила, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №82985526 від 22.10.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16, 29).

З метою оформлення права власності на спадкове майно за заповітом, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В №426/02-31 від 20.10.2025, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її баби – ОСОБА_2 , померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що вона пропустила піврічний строк з дня смерті спадкодавця, із заявою про прийняття спадщини в Жидачівську державну нотаріальну контору Львівської області не звернулася, а також відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Молодинчецької сільської ради Стрийського району (Жидачівського району) Львівської області, що належала померлій і є спадковим майном (а.с.19).
Окрім того, позивачкою самостійно виявлено, що у свідоцтві про смерть бабусі вона вказана ОСОБА_2 , що не збігається з іменем власника земельної ділянки у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 017283 від 30.03.1997 року, а саме ОСОБА_2 , тобто є розбіжності у написанні прізвища, імені і по-батькові власника земельної паю. 

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Метою встановлення факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.
Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
Як вбачається із довідки Ходорівської міської ради №111 від 18.11.2025, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Новий Розділ Львівської області та ОСОБА_2 на яку зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №017283 від 30.03.1997 року, одна і та ж особа (а.с.30).

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем – ОСОБА_2 у місті Новий Розділ Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №017283 від 30.03.1997 року, зареєстрованого та виданого на ім`я “ ОСОБА_2 ”, а тому позов у цих частинах є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.
Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.
Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.
Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.
Доказом того, що покійна ОСОБА_2 отримала право на середню земельну частку (пай) на території Молодинчецької сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №017283, зареєстрованого 30.03.1997, реєстраційний номер 446, площа земельної ділянки – 1,83 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 15.10.1996 р. №660, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №2435/15-25 від 16.10.2025 (а.с.17).
Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_2 та ОСОБА_2 у відділі не зареєстровано.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку (пай), яка розташована на території Молодинчецької сільської ради, Жидачівського району Львівської області. 
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №017283 від 30.03.1997 року, зареєстрованого та виданого на ім`я “ ОСОБА_2 ”.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із ОСОБА_2 у місті Новий Розділ Львівської області на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 1,83 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №017283 від 30.03.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 лютого 2026 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка