ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

5 лютого 2026 року      м. Чернівці 
справа № 725/3381/14-ц
провадження 22ц-822/107/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,
секретар: Черновська А.К.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 10 липня 2014 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на заставне майно,

встановив: 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на заставне майно.
Позов мотивовано наступним. 04.08.2006 року був укладений договір №014/000/74/36066 між позивачем та фізичною особою ОСОБА_4 , яка в подальшому змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Відповідно до укладеного договору, відповідач отримала в Чернівецькій обласній дирекції АППБ «Аваль» кредитні кошти в розмірі 118 000,00 доларів США, на термін з 04.08.2006 р. по 03.08.2026р.
Згідно укладеного кредитного договору №011/0001/36056 від 04.08.2006 року фізична особа ОСОБА_6 , яка в подальшому змінила прізвище на « ОСОБА_7 », отримала в Чернівецькій обласній дирекції АППБ «Аваль» кредитні кошти в сумі 32 000,00 доларів США, на термін з 04.08.2006 року по 03.08.2016 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами №014/000/74/36066 від 04.08.2006 року та №011/0001/36056 від 04.08.2006 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №011/0001/19213/19215 від 07.08.2006 року, відповідно до якого відповідач передав позивачу нерухоме майно, а саме: поділену в натурі частку нерухомого майна житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 203,60 кв.м., житловою площею 88,40 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом дії кредитних договорів систематично порушували їх умови, в наслідок чого, по кредитному договору №014/0001/74/36066 від 04.08.2006 року ОСОБА_1 має заборгованість, яка складає 12 641 549грн. 94коп., в тому числі: 110 318,77 дол. США/екв. 1 310 318грн. 25коп. заборгованість за кредитом; 81 871,12 дол. США/екв. 972 429грн. 47коп. – заборгованість за відсотками; 10 358 802грн. 22 коп. – пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків. По кредитному договору №011/0001/36056 від 04.08.2006 року позичальник ОСОБА_3 має заборгованість, яка складає: 3 528 903грн. 28коп., в тому числі: 27 979,00 дол. США/екв. 326 318грн. 60коп. заборгованість за кредитом (в т.ч., прострочена заборгованість за кредитом – 30 634,47 дол. США); 23 978,60 дол. США/екв. 279 662,00 грн. – заборгованість за відсотками; 2 922 922грн. 68 коп. – пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків. Таким чином, загальна заборгованість за двома кредитними договорами становить 16 170 453грн. 22коп.
Позивач, зазначає, що майновому поручителю ОСОБА_1 було надіслано листи-вимоги, відповідно до яких зобов`язано у 30-ти денний термін достроково повернути усю суму заборгованості за кредитним договором, однак позичальником даний лист-вимогу було проігноровано, грошові кошти не повернуто.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/0001/74/36066 від 04.08.2006 року та кредитним договором №011/0001/36056 від 04.08.2006 року у сумі 16 170 453грн. 22коп., звернути стягнення на нерухоме майно: нежитлові приміщення – салон краси з перукарнею та солярієм, загальною площею 223,00кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить іпотекодавцю ОСОБА_1 – на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції шляхом продажу даного майна на прилюдних торгах встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на ці види майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та стягнути понесенні судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 10 липня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно задоволено. 
Звернуто стягнення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/0001/74/36066 від 04.08.2006 року та кредитним договором №011/0001/36056 від 04.08.2006 року у сумі 16 170 453грн. 22коп., на нерухоме майно: нежитлові приміщення – салон краси з перукарнею та солярієм, загальною площею 223,00кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить іпотекодавцю ОСОБА_1 – на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції, шляхом продажу даного майна на прилюдних торгах встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на ці види майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання судових витрат.
Ухвалою Чернівецького районного суду м.Чернівців від 11.11.2025 року заяву ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 10 липня 2014 року скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі  ОСОБА_8 зазначає, що внаслідок важких матеріальних обставин вона була вимушена часто виїжджати за межі України на заробітки, внаслідок чого не постійно проживала за місцем своєї реєстрації та не мала змоги отримати судові повістки та іншу поштову кореспонденцію. Тому, вона не з`являлася на судові засідання та не мала змоги повідомити суду про причини неявки. 
Зазначає, що приміщення що є об`єктом спору, є основним місцем проживання для неї та її неповнолітніх сина та доньки. Вона позбавлена можливості зберегти житло для своїх неповнолітніх дітей шляхом укладання із банком угоди щодо рефінансування.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Встановлено, що 04.08.2006 року був укладений договір №014/000/74/36066 між позивачем та фізичною особою ОСОБА_4 . Відповідно до укладеного договору відповідач отримала в Чернівецькій обласній дирекції АППБ «Аваль» кредитні кошти в розмірі 118 000,00 доларів США, на термін з 04.08.2006 р. по 03.08.2026р., що підтверджується копією договору №014/0001/74/36066 від 04.08.2006 року.
Згідно укладеного кредитного договору №011/0001/36056 від 04.08.2006 року фізична особа ОСОБА_6 отримала в Чернівецькій обласній дирекції АППБ «Аваль» кредитні кошти в сумі 32 000,00 доларів США, на термін з 04.08.2006 року по 03.08.2016 року, підтвердженням чого є копія кредитного договору.
В забезпечення зобов`язань, за кредитними договорами №014/000/74/36066 від 04.08.2006 року та №011/0001/36056 від 04.08.2006 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №011/0001/19213/19215 від 07.08.2006 року, відповідно до якого, відповідач передав позивачу нерухоме майно, а саме: поділену в натурі частку нерухомого майна житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 203,60 кв.м., житловою площею 88,40 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Згідно даного договору позивач (кредитор) отримав право, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, отримати задоволення за рахунок заставленого майна, що підтверджується копією договору іпотеки №011/0001/19213/19215 від 07.08.2006 року.
Відповідач змінила цільове призначення рухомого майна, яке передано в іпотеку, згідно договору іпотеки №011/0001/19213/19215 від 07.08.2006 року. ОСОБА_1 звернулася в Першотравневий районний суд м.Чернівців з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності. 09.02.2007 року Першотравневим районним судом м.Чернівців позов було задоволено та визнано за ОСОБА_1 право власності на салон краси з перукарнею та солярієм, що знаходиться по АДРЕСА_2 , загальною площею 225,20кв.м., підтвердженням чого є рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців №2-585/2007 року від 09 лютого 2007 року.
ОСОБА_4 являється власником нежитлового приміщення – салон краси з перукарнею та солярієм, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 09.02.2007 року, що підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.02.2007 року.
Салон краси з перукарнею та солярієм, знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , загальна площа даного об`єкту 223,00 кв.м. - є нежитловим приміщенням.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Відповідно до частини першої статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено, що 16.06.2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на заставне майно.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 30 грудня 2025 року заяву АТ «Райффайзен Банк» про заміну сторони правонаступником задоволено та залучено ТОВ «ФК «Гефест» як правонаступника АТ «Райффайзен Банк Аваль» до участі у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на заставне майно.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 4 лютого 2026 року заяву ОСОБА_2 про заміну сторони правонаступником задоволено та залучено ОСОБА_2 як правонаступника ОВ «ФК «Гефест» до участі у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції ( правонаступником якого є ФК «Гефест») до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на заставне майно.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. 
За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не виконує свої грошові зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого позивач має право на звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що 04.08.2006 року був укладений договір №014/000/74/36066 між позивачем та фізичною особою ОСОБА_4 . Відповідно до укладеного договору відповідач отримала в Чернівецькій обласній дирекції АППБ «Аваль» кредитні кошти в розмірі 118 000,00 доларів США, на термін з 04.08.2006 р. по 03.08.2026р., що підтверджується копією договору №014/0001/74/36066 від 04.08.2006 року. 
Згідно укладеного кредитного договору №011/0001/36056 від 04.08.2006 року фізична особа ОСОБА_6 отримала в Чернівецькій обласній дирекції АППБ «Аваль» кредитні кошти в сумі 32 000,00 доларів США, на термін з 04.08.2006 року по 03.08.2016 року, підтвердженням чого є копія кредитного договору. 
В забезпечення зобов`язань, за кредитними договорами №014/000/74/36066 від 04.08.2006 року та №011/0001/36056 від 04.08.2006 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №011/0001/19213/19215 від 07.08.2006 року, відповідно до якого відповідач передав позивачу нерухоме майно, а саме: поділену в натурі частку нерухомого майна житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 203,60 кв.м., житловою площею 88,40 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу. Згідно даного договору позивач (кредитор) отримав право, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, отримати задоволення за рахунок заставленого майна, що підтверджується копією договору іпотеки №011/0001/19213/19215 від 07.08.2006 року. 
Встановлено, що відповідач змінила цільове призначення рухомого майна, яке передано в іпотеку, згідно договору іпотеки №011/0001/19213/19215 від 07.08.2006 року. 
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності. 
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 09.02.2007 року визнано за ОСОБА_1 право власності на салон краси з перукарнею та солярієм, що знаходиться по АДРЕСА_2 , загальною площею 225,20кв.м.
З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.02.2007 року вбачається, що ОСОБА_4 являється власником нежитлового приміщення – салон краси з перукарнею та солярієм, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 09.02.2007 року. 
Крім цього судом встановлено, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції звернувся в Шевченківський районний суд м. Чернівців з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за неповернутий кредит, відсотки, за користування кредитом та пені за кредитним договором №014/0001/74/36066 від 04.08.2006 року. 
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 04.03.2009 року позов був задоволений та стягнуто з зазначених відповідачів заборгованість в розмірі 551 521грн. 48коп., підтвердженням чого є копія виконавчих листів від 16 березня 2009 року Шевченківського районного суду м.Чернівців.
18 жовтня 2011 року було винесено рішення по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про стягнення заборгованостей по нарахованих відсотках за користування кредитом та пені, яким позовні вимоги позивача задоволено та стягнуто з відповідачів заборгованість за нарахованими відсотками по кредитному договору №014/0001/74/36066 від 04.08.2006 року в розмірі 1 186 695грн. 15коп., що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 жовтня 2011 року.
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Шевченківського районного суду м.Чернівців з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованостей, відсотків за користування кредитом та пені за кредитним договором №011/0001/36056 від 04.08.2006 року. 
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 13.05.2009 року позов задоволено та стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором №011/0001/36056 від 04.08.2006 року в розмірі 386 855грн. 93коп., підтвердженням чого є копії виконавчих листів від 19.06.2009 року, виданих на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13 травня 2009 року. 
В подальшому позивач звернувся в Шевченківський районний суд м.Чернівців до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованостей по нарахованих відсотках за користування кредитом та пені. 
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 11 травня 2011 року позов було задоволено та стягнуто з відповідачів заборгованість за нарахованими відсотками по кредитному договору № 011/0001/36056 від 04.08.2006 року в розмірі 179 427грн. 07 коп., що підтверджується копією виконавчого листа від 17.06.2011 року, виданого на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11.05.2011 року.
Як вбачається з розрахунку заборгованості в наслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, станом на 03.06.2014 року, відповідач заборгувала перед банком 12 641 549грн. 94коп., в тому числі: 110 318,77 дол. США/екв. 1 310 318грн. 25коп. заборгованість за кредитом; 81 871,12 дол. США/екв. 972 429грн. 47коп. – заборгованість за відсотками; 10 358 802грн. 22 коп. – пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків.
Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №011/0001/36056 від 04.08.2006 року позичальник ОСОБА_3 має заборгованість, яка складає: 3 528 903грн. 28коп., в тому числі: 27 979,00 дол. США/екв. 326 318грн. 60коп. заборгованість за кредитом (в т.ч., прострочена заборгованість за кредитом – 30 634,47 дол. США); 23 978,60 дол. США/екв. 279 662,00 грн. – заборгованість за відсотками; 2 922 922грн. 68 коп. – пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків .
Позивачем було направлено відповідачу лист-вимогу, відповідно до якого зобов`язано у 30-ти денний термін достроково повернути суму заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копією листа вимоги №144-28-0-00/429 від 17.03.2014 року. Однак, даний лист-вимога відповідачем було проігноровано та протягом зазначеного періоду порушення умов кредитних договорів усунуто не було. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості в наслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, станом на 03.06.2014 року, відповідач заборгувала перед банком 12 641 549грн. 94коп., в тому числі: 110 318,77 дол. США/екв. 1 310 318грн. 25коп. заборгованість за кредитом; 81 871,12 дол. США/екв. 972 429грн. 47коп. – заборгованість за відсотками; 10 358 802грн. 22 коп. – пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків.
Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №011/0001/36056 від 04.08.2006 року позичальник ОСОБА_3 має заборгованість 3 528 903грн. 28коп., в тому числі: 27 979,00 дол. США/екв. 326 318грн. 60коп. заборгованість за кредитом (в т.ч., прострочена заборгованість за кредитом – 30 634,47 дол. США); 23 978,60 дол. США/екв. 279 662,00 грн. – заборгованість за відсотками; 2 922 922грн. 68 коп. – пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків.
Позивачем було направлено відповідачу лист-вимогу, відповідно до якого зобов`язано у 30-ти денний термін достроково повернути суму заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копією листа вимоги №144-28-0-00/429 від 17.03.2014 рокую Однак, даний лист-вимога відповідачем було проігноровано та протягом зазначеного періоду порушення умов кредитних договорів усунуто не було. 
Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Частиною 2 статті 590 ЦК України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Частиною п`ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Згідно з частинами першою та третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Положеннями частини першої статті 39 Закону України" Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, причини неявки не повідомила. В наслідок чого суд вважав за можливе розглянути справу в її відсутності, керуючись положенням ст.224 ЦПК України.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановивши, що відповідач не виконує свої грошові зобов`язання за кредитним договором, зробив висновок, що позивач має право на звернення стягнення на предмет застави.
Оскаржуючи заочне рішення, в апеляційній скарзі ОСОБА_8 зазначає, що внаслідок важких матеріальних обставин вона була вимушена часто виїжджати за межі України на заробітки, внаслідок чого не постійно проживала за місцем своєї реєстрації та не мала змоги отримати судові повістки та іншу поштову кореспонденцію. Тому, вона не з`являлася на судові засідання та не мала змоги повідомити суду про причини неявки. Однак, жодних доказів на підтвердження цього апелянтом не надано.
Крім того посилається на те, що іпотечне майно є основним місцем проживання для неї та її неповнолітніх дітей і вона позбавлена можливості зберегти житло для своїх неповнолітніх дітей шляхом укладання із банком угоди щодо рефінансування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребовування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів. 
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечувалось в суді апелянтом, відповідач сама змінила цільове призначення нерухомого майна, яке було передано в іпотеку, згідно договору іпотеки №011/0001/19213/19215 від 07.08.2006 року.
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 09.02.2007 року позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради було задоволено та визнано за ОСОБА_1 право власності на салон краси з перукарнею та солярієм, що знаходиться по АДРЕСА_2 , загальною площею 225,20кв.м.
З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.02.2007 року вбачається, що ОСОБА_4 являється власником нежитлового приміщення – салон краси з перукарнею та солярієм, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 09.02.2007 року.
Жодних доказів того, що зазначене приміщення є житловим, в ньому проживають або зареєстровані апелянт чи її діти, матеріали справи не містять і судом не встановлено.
Крім того, з матеріалів справи встановлено, що ухвалою Першотравневого районного суду від 18 грудня 2025 року замінено стягувача ТОВ «Гефест» ( який є правонаступником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ) у виконавчому провадженні №66477419 з примусового виконання виконавчого листа №725/3381/14-ц, що виданий Першотравневим районним судом м. Чернівців 04.09.2014 року, про звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/0001/74/36066 від 04.08.2006 року та кредитним договором №011/0001/36056 від 04.08.2006 року у сумі 16 170 453 грн. 22 коп., на нерухоме майно: нежитлові приміщення - салон краси з перукарнею та солярієм, загальною площею 223,00кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який належить іпотекодавцю ОСОБА_1 - на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції шляхом продажу даного майна на прилюдних торгах встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на ці види майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, на правонаступника ОСОБА_2 , який став переможцем аукціону ( торгів ) на яких було реалізовано заставне майно.
Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення. 
Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 10 липня 2014 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 6 лютого 2026 року.

Судді       І.Б. Перепелюк
Н.К. Височанська 
І.Н. Лисак