РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 295/13887/25
провадження у справі № 2/0285/547/26
13 січня 2026 року   м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………………..........Літвин О. О.,
секретаря…………………………......Клечковської М. М.,
розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження 
без повідомлення сторін
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості, – 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Свеа Фінанс» (далі по тексту – ТОВ «Свеа») через систему «Електронний суд» звернулося до Богунського районного суду м. Житомир з позовом до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості за договором №1716696 у розмірі 27764,59 грн, яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту, процентами та пенею. 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23.08.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (далі по тексту – ТОВ «Селфі») та ОСОБА_1 укладено електронний договір, відповідно до умов якого вона отримала грошові кошти у загальному розмірі 5800 грн, які у строк не повернула. 
ТОВ «Селфі» виконало свої зобов`язання за вказаним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на обумовлену суму. Відповідачем зі свого боку не виконано зобов`язань за вказаним договором. 
В подальшому між ТОВ «Свеа» та ТОВ «Селфі» було укладено договір факторингу і позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі», включно і до ОСОБА_1 . 
Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою Богунського районного суду від 12.11.2025 /а.с.70/ справу було направлено до Звягельського міськрайонного суду за підсудністю, куди вона надійшла 04.12.2025 /а.с.77/.
05.12.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін /а.с.78/, заперечення проти чого від них не надійшло. 
У відзиві від 29.12.2025, поданим адвокатом Андрюшкової Є. Ю., зазначено про визнання позову лише в частині тіла кредиту, натомість суму нарахованих процентів та пені сторона відповідача вважає необґрунтованою з підстав її неспівмірності та зловживання правом. 

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України).
За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента.
У справі встановлено, що 23.08.2024 та 30.08.2024 між ТОВ «Селфі» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1716693 (далі по тексту – Договір, кредитний договір) та Додаткову угоду до Договору в електронній формі в особистому кабінеті позичальника з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. 
У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Стаття 12 останнього передбачає, що електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На виконання зазначених вимог ТОВ «Селфі» було надано одноразові ідентифікатори Т463, Р513 для підписання вказаних договорів відповідачем. 
Електронний цифровий підпис – це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача (ст.1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»). Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За правовим статусом він прирівнюється до власноручного підпису (печатки) та використовується фізичними та юридичними особами, суб`єктами електронного документообігу, для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. 
Відповідно до умов Договору та Додаткової угоди до нього ТОВ «Селфі» надало відповідачу кошти у кредит в сумі 2800 грн та 3000 грн строком на 360 днів з денною процентною ставкою 0,99 %. 
Кошти були надані у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .
Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за кредитом, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів.
Договір та Додаткова угода до нього укладені шляхом направлення їх тексту в особистий кабінет споживача та вважаються укладеними з моменту їх підписання електронними підписами сторін.
Підписавши Договір та Додаткову угоду до нього, відповідач підтвердила, що перед їх укладанням їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація щодо кредиту, вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику товариством, що розміщені на його веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
ТОВ «Селфі» свої зобов`язання перед відповідачем за Договором та Додатковою угодою до нього виконало та надало відповідачу 23.08.2024 грошові кошти в сумі 2800 грн, 30.08.2024 грошові кошти в сумі 3000 грн, шляхом їх зарахування на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується повідомленнями платіжної системи Рay.Tech ТОВ «Пейтек» від 04.04.2025, яке надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків.
Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Селфі» станом на 31.03.2025 заборгованість за Договором відповідача становить 27764,59 грн, яка складається з тіла кредиту 5799,99 грн, процентів 11078 грн та 10886,6 грн пені.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Жодних доказів на спростування факту отримання та користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідачем надано не було. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Нормою ст.639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Порядок надання ТОВ «Селфі» коштів у кредит встановлюються відповідними правилами, які перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному веб-сайті кредитодавця та в розумінні ст.ст.641, 644 ЦК є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту/позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 
Отже, між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позичальник ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе.
Додані до договору графік платежів, таблиця обчислення загальної вартості кредиту і паспорти споживчого кредиту містять розмір суми кредиту, процентну ставку, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору. 
Перед укладенням договору відповідач була вільною в погодженні всіх умов кредитування.
Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. За останнім одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст.1077 ЦК). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст.1078 ЦК). 
31.03.2025 між ТОВ «Селфі» та ТОВ «Свеа» укладено договір факторингу №01.02-06/25, у відповідності до умов якого фактор (позивач) набуває права вимоги (за кредитними договорами до боржників, перелік яких зазначений у відповідному Реєстрі, щодо погашення заборгованостей) від клієнта (первісного кредитодавця/позичальника) та сплачує йому за відступлення прав вимоги у сумі, що дорівнює ціні договору.
Згідно витягу з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, ТОВ «Свеа» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27764,59 грн, яка складається з суми основного боргу за кредитом 5799,99 грн, суми нарахованих процентів 11078 грн та 10886 грн штрафних санкцій.
Зміст поняття «користування кредитом» був визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові №910/4518/16 від 05.04.2023, згідно якої це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами договору. 
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. 
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. 
Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що Договір №1716693 укладений між первісним кредитором та відповідачем в електронній формі, вони обумовили усі його істотні умови, як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між ТОВ «Селфі» та відповідачем не був би укладений. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/71 зазначала, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Проценти відповідно до ст.1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. 
Слід наголосити, що кожна кредитна справа має свої ознаки та характеристики, які її відрізняють. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 касаційний суд дійшов висновку, що проценти за користування кредитом – проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. 
Визначення сторонами розміру процентів є реалізацією принципу свободи договору (ст.627 ЦК України). За відсутності прямої законодавчої заборони саме сторони визначають ціну користування кредитом, а суд не вправі змінювати її за власною оцінкою доцільності. Також суд не наділений повноваженнями коригувати погоджені сторонами умови договору з міркувань їх доцільності чи вигідності для однієї зі сторін. Утручання в договірні відносини можливе лише за наявності ознак несправедливості або порушення імперативних норм, що в даному випадку не доведено. 
Матеріали справи свідчать, що умови щодо розміру процентної ставки були чітко сформульовані, відображені у тексті електронного договору та прийняті відповідачем шляхом електронної ідентифікації/підпису. Доказів того, що умови були прихованими, неповними або не дали змоги позичальнику оцінити економічні наслідки, до суду не подано. Підписуючи Договір, ОСОБА_1 погодилась на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. 
У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку.
Відповідач ОСОБА_1 самостійно обрала кредитну пропозицію, свідомо погодилася з її умовами, підтвердила акцепт умов шляхом вчинення передбачених електронних дій та отримала грошові кошти і користувалася ними. Отже, зобов`язання щодо повернення суми кредиту та процентів виникло у результаті свідомого волевиявлення відповідача. 
Таким чином, як на момент укладення Договору, так і протягом строку кредитування кредитодавець мав правомірні очікування на отримання процентів за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту, а відтак право вимоги позивача щодо сплати таких процентів є правомірним. В даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку кредитування, не носять штрафного характеру, не є пенею чи неустойкою, а є процентами за користування кредитом.
Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту за електронним договором є обов`язковим.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).
За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).
Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. 
Позивачем доведено факт надання грошових коштів відповідачу за Договором та правові підстави набуття права вимоги за ним відповідно до договору факторингу. 
Відповідачем, в свою чергу, не було надано доказів на спростування презумпції правомірності укладеного договору, не спростована правильність наданого розрахунку, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку. 
В частині стягнення з відповідача штрафних санкцій, які передбачні умовами договору, то суд зазначає, що до ЦК України Законом №2120-IX від 15.03.2022 були внесені зміни та Прикінцеві і перехідні положення ЦК України 2003 року доповнено наступними пунктами 18 і 19: «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Таким чином, обов`язку відповідача сплачувати позивачу штрафні санкції в розмірі 10886,6 грн немає. 
Встановлення судом обставин неналежного виконання відповідачем кредитного зобов`язання та відсутності доведеності зворотного, дає підстави дійти висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та процентів, що в сукупності складає 16877,99 грн.
Резюмуючи вищевикладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.
У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, тому пропорційно задоволених вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1473 грн.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, –
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )
на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»
заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1716693 від 23.08.2024 в розмірі 16877,99 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1473 грн.? 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Головуюча суддя      О. О. Літвин