ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 січня 2026 року справа №200/3001/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року у справі № 200/3001/25 (головуючий І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Єрьоміна Вікторія Анатоліївна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі – відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 28 квітня 2020 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 28 квітня 2020 року в загальній сумі 115 744,35 грн., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати; 
- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року позов задоволений частково.
Визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 28 квітня 2020 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 28 квітня 2020 року в загальній сумі 115 744,35 грн., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 12.10.2024 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024р.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_3 здійснити перерахунок щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 12.10.2024 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024р.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та відмовити в задоволені позову через порушення норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вважає, що Військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем у справі, у НОМЕР_2 прикордонному загоні військову службу не проходив, та відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про зарахування на фінансове забезпечення» від 11.12.2019 року № 105, перебував на фінансовому забезпеченні з 01.01.2020 до 28.04.2020 рік лише у частині здійснення перерахування коштів в/частиною НОМЕР_1 на карткові рахунки військовослужбовців в/ч НОМЕР_4 відповідно до наданих в/ ч НОМЕР_4 документів на виплату, тобто, в/частиною НОМЕР_4 приймалися як правові рішення щодо наявності підстав для виплати, так і рішення про нарахування коштів, а в/ч НОМЕР_1 на підставі прийнятих в/ч НОМЕР_4 правових рішень і наданих в/ ч НОМЕР_4 документів на виплату коштів, здійснювала перерахування коштів на карткові рахунки військовослужбовців в/ч НОМЕР_4 .
Враховуючи те, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_4 ) до моменту його ліквідації Державної працював фінансово-економічний відділ, рішення стосовно здійснених виплат грошового забезпечення, його складових та їх розмірів, військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_4 ), на підставі яких видавалися відповідні накази ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
У свою чергу НОМЕР_2 прикордонний загін (в/ч НОМЕР_1 ) не здійснював розрахунки розмірів виплат та складових грошового забезпечення військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_4 , та діяв виключно як фінансовий орган для проведення перерахування коштів на особові рахунки військовослужбовців відповідно до наданих розрахунково-платіжних відомостей. 
Тобто, командуванням НОМЕР_2 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) не приймалися правові рішення щодо підстав і розміру виплат грошового забезпечення військовослужбовцям в/ч НОМЕР_4 накази на виплату в/ч НОМЕР_1 ) не видавалися.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.2020 року № 43 «Про ліквідацію територіальних органів Адміністрації Державної прикордонної служби» постановлено ліквідувати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військову частину НОМЕР_4 ) як юридичну особу публічного права територіальний орган Адміністрації Державної прикордонної служби.- відповідно до відомостей «Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб, підприємств та громадських формувань», (реєстраційний номер справи 127000610526), ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ), як юридичну особу публічного права – територіальний орган Адміністрації Державної прикордонної служби ліквідовано 30.09.2020 року. 
При цьому, згідно з відомостями вищезазначеного реєстру, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військову частину НОМЕР_4 ) ліквідовано без правонаступника, тобто без переходу в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права (від військової частини НОМЕР_4 ), до іншого суб`єкта (до іншої військової частини), повністю або частково. 
Таким чином, НОМЕР_2 прикордонний загін (в/ч НОМЕР_1 ) згідно чинного законодавства України не являється правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_4 ).
Щодо виплати індексації за період проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_5 та перебування на фінансовому забезпеченні у НОМЕР_2 прикордонному загоні з 01.01.2020 року до 28.04.2020 року індексація грошового забезпечення з урахуванням березня 2018 року, як базового місяця нараховувалась та виплачувалась щомісячно, водночас з виплатою грошового забезпечення. 
У травні 2020 року НОМЕР_2 прикордонним загоном позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період знаходження на фінансовому забезпеченні у НОМЕР_5 прикордонному загоні з 12.04.2014 до 24.07.2019 року у сумі 21253,19 грн, згідно з довідкою НОМЕР_5 прикордонного загону базовими місяцями для обчислення індексації грошового забезпечення стали січень 2015 року, жовтень 2015 року та березень 2018 року. 
Тому вважає, що у НОМЕР_2 прикордонного загону відсутні правові підстави здійснювати перерахунок індексації грошового забезпечення позивача із застосуванням січня 2008 року, як базового місяця, так як зазначені правові рішення були прийняті військовими частинами ( ІНФОРМАЦІЯ_1 регіональним управлінням та НОМЕР_5 прикордонним загоном), в яких проходив військову службу позивач і до повноважень яких належало зазначене питання.
Індексація є компенсацією яку нараховують у зв`язку зі зростанням цін відносно встановленого грошового забезпечення (зарплати) військовослужбовця, але у період з 2008 по 2015 рік не відбувалося жодних інфляцій і підвищень грошових доходів населення по відношенню до посад НОМЕР_2 прикордонного загону, оскільки НОМЕР_2 прикордонний загін створений лише у 2015 році з відповідними посадами і посадовими окладами.
Відповідно, у НОМЕР_2 прикордонного загону саме 2015 рік слід брати за основу, тому що фактично інфляція починає діяти з моменту створення посади (з 2015 р.), а не з 2008 року, тобто за попередні сім років коли ці посади не існували. Також, треба врахувати і той факт, що позивач у зазначений період не проходив військову службу і не перебував на посадах у НОМЕР_2 прикордонному загоні, а виплати здійснювалися виключно за документами наданими іншими військовими частинами у яких позивач проходив військову службу.
Щодо компенсації сум податку.
Відповідно до п.2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби. ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Індексація грошових доходів населення не має постійного характеру, не є одноразовою грошовою допомогою і жодним чином не входить до складу грошового забезпечення і проводиться тільки за відповідних умов, тобто являється гарантією відшкодування Державою подорожчання споживчих товарів і послуг. Поряд з тим, на підтвердження вищевикладеної позиції слід зазначити, що Головне управління ДФС у Волинській області листом від 18.12.18 №23022/10/03-20-13-01-06 визначило, що суми індексації доходів військовослужбовців не віднесені до переліку доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку визначеного Податковим кодексом України.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для скасування судового рішення, виходячи з наступного.
Позивач у період 12 квітня 2014 року по 25 липня 2019 року проходив військову службу у НОМЕР_5 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_6 ), надалі був переведений до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ліквідовано 30.09.2020 року), яке у період з 01 січня 2020 року по 28 квітня 2020 року перебувало на фінансовому забезпеченні в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) та 28 квітня 2020 року позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
За період з 01 березня 2018 року по 18 квітня 2022 року позивачу не була нарахована та виплачена “фіксована” сума індексації грошового забезпечення щомісяця, всупереч приписам пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).
Представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому за період з 01 березня 2018 року по 28 квітня 2020 року індексацію грошового забезпечення в повному обсязі, з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. 
Листом від 15 серпня 2024 року відповідач надав копії особистих карток грошового забезпечення позивача, з яких вбачається, що в період з 01 січня 2020 року по 28 квітня 2020 року “фіксована” сума індексації грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.
Представник позивача звернувся до НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_6 ), із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому за період з 01 березня 2018 року по 25 липня 2019 року індексацію грошового забезпечення в повному обсязі, з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. 
Разом з листом від 06.01.2025 року НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_6 ) надав копії довідок грошового забезпечення Позивача, з яких вбачається, що в період з 01 березня 2018 року по 25 липня 2019 року, “фіксована” сума індексації грошового забезпечення позивача не нараховувалась та не виплачувалась.
Надаючи правову оцінку належності відповідача у цій справі, апеляційний суд враховує наступне.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (на час спірних правовідносин: період служби позивача) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329 (далі – Інструкція № 260).
Згідно з пунктом 1.9 Інструкції № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.
Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.
Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення в кошторисі Міністерства оборони України, за рішенням Міністра оборони України грошове забезпечення за грудень може бути виплачене в грудні. 
За п. 1.10 Інструкції грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Згідно з п. 1.13 Інструкції № 260 грошове забезпечення (заробітна плата) цим військовослужбовцям виплачується за місцем відрядження, служби (прикомандирування) у порядку та розмірах, визначених законодавством.
Аналіз правових норм свідчить, що звільнений з військової служби військовослужбовець на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечений матеріальним і грошовим забезпеченням.
Тобто, у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення продовольчого, речового та грошового забезпечення.
Суд зазначає, що розрахунок з військовослужбовцем проводитися військовою частиною на грошовому утриманні якої (останньої) він знаходився.
Відповідно до пункту 292 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115 (далі - Положення №1115) наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.
Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання.
Згідно з п. 300 Порядку № 1115 звільнення з військової служби військовослужбовців, прикомандированих до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевих рад або відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти, здійснюється в разі досягнення ними граничного віку перебування на військовій службі та в інших випадках, передбачених законодавством.
Зазначені військовослужбовці звільняються з військової служби Головою Державної прикордонної служби України за поданням Голови Верховної Ради України, Голови Верховної Ради Автономної Республіки Крим, голів місцевих рад, керівників державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти, до яких вони прикомандировувались або відряджалися, без зарахування у розпорядження Голови Державної прикордонної служби України.
Днем закінчення військової служби військовослужбовців, прикомандированих до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевих рад або відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти, є день їх звільнення з військової служби, який визначається наказом Голови Державної прикордонної служби України, з урахуванням строку, необхідного для здійснення розрахунку цих військовослужбовців за належне їм продовольче, речове та інше забезпечення, що передбачене законодавством для військовослужбовців Держприкордонслужби.
Витяги з наказів про звільнення з військової служби зазначеної категорії військовослужбовців надсилаються до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад, державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти.
Розрахунок звільнених з військової служби осіб за належне їм продовольче, речове та інше забезпечення здійснюється в органах Держприкордонслужби, в яких вони перебувають на відповідному забезпеченні.
За п. 293 цього Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.
Апеляційний суд зазначає, що спір в цій справі не стосується грошового забезпечення належного позивачу на день звільнення з військової служби, а стосується нарахування та виплати щомісячного грошового забезпечення саме під час проходження позивачем військової служби, обов`язок виплати якого відповідно до Інструкції № 260 покладений на органи Держприкордонслужби за місцем проходження служби військовослужбовцем.
Оскільки судом встановлено, що право позивача на належний розмір грошового забезпечення у спірному періоді порушено не відповідачем, то суд, керуючись положеннями Інструкції № 260, вважає, що обов`язок з перерахунку та виплати щомісячного грошового забезпечення в належному розмірі має бути покладений саме на Військову частину НОМЕР_4 .
У свою чергу НОМЕР_2 прикордонний загін (в/ч НОМЕР_1 ) не здійснював розрахунки розмірів виплат та складових грошового забезпечення військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_4 ), та діяв виключно як фінансовий орган для проведення перерахування коштів на особові рахунки військовослужбовців відповідно до наданих розрахунково-платіжних відомостей. 
Тобто, командуванням НОМЕР_2 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) не приймалися правові рішення щодо підстав і розміру виплат грошового забезпечення військовослужбовцям в/ч НОМЕР_4 накази на виплату в/ч НОМЕР_1 ) не видавалися.
З огляду на встановлені фактичні обставини апеляційний суд дійшов висновку, що належним відповідачем за цими позовними вимогами є Військова частина НОМЕР_4 , оскільки саме у цій військовій частині позивач перебував на грошовому забезпеченні і саме ця військова частина здійснювала нарахування грошового забезпечення впродовж всього спірного періоду.
Стосовно твердження апелянта про те, що він не є правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ), оскільки при ліквідації юридичної особи визначення правонаступника не передбачено, апеляційний суд зазначає наступне.
30.09.2020 року згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_4 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ).
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.2020 №43 «Про ліквідацію територіальних органів Адміністрації Державної прикордонної служби», зокрема, ліквідовано як юридичну особу публічного права ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_4 ).
Згідно з ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
З наведеного видно, що станом на дату подання позовної заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_4 ), як територіальний орган Адміністрації Державної прикордонної служби, є ліквідованим.
Разом з тим, у відповідності до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.2020 №43 «Про ліквідацію територіальних органів Адміністрації Державної прикордонної служби» на Адміністрацію Державної прикордонної служби покладений обов`язок здійснювати функції та повноваження вказаного ліквідованого органу.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що саме ІНФОРМАЦІЯ_6 (Військова частина НОМЕР_4 ).
Апеляційним судом встановлено, що позов у цій справі пред`явлено до неналежного відповідача – Військової частини НОМЕР_1 .
Належним відповідачем у цій справі є Адміністрація Державної прикордонної служби, яку Постановою № 43 зобов`язано здійснювати функції та повноваження ліквідованого органу – Військової частини НОМЕР_4 .
При цьому, судом першої інстанції не залучено до участі у розгляді справи в якості відповідача - Адміністрацію Державної прикордонної служби.
Згідно зі ст. 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Таким чином, судом першої інстанції порушено вимоги ст. 48 КАС України.
За п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Оскільки за вимогами ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції, на стадії апеляційного перегляду така заміна, відповідно, не передбачена.
Враховуючи, що позов подано до неналежного відповідача, заміна якого неможлива на стадії апеляційного перегляду, апеляційний суд дійшов висновку про відмову задоволенні позову до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ).
Також, суд першої інстанції допустив описку у описовій та резолютивній частинах рішення та помилково зазначив про те, що позивачем заявлені вимоги до військової частини НОМЕР_3 та рішенням визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 12.10.2024 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024р.; зобов`язано військову частину НОМЕР_3 здійснити перерахунок щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 12.10.2024 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024р.
Отже, зазначену описку, у відповідності до ч. 1 ст. 253 КАС України, має виправити саме суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Щодо розподілу судових витрат витрат.
За ч.ч. 1-3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Отже, правовою підставою для відшкодування судових витрат позивачу (судовий збір, правнича допомога), який не є суб`єктом владних повноважень, є задоволення позову (часткове задоволення).
В даному випадку, позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову в цій справі, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у цій справі щодо позивача.
Також, не підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору на користь відповідача, оскільки КАС України передбачено тільки відшкодування судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) - задовольнити.
Рішення -Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року у справі № 200/3001/25 за позовом Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії - скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволені позову Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Повний текст постанови складений 28 січня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв