П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 990/256/25
провадження № 11-299заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Губської О. А., 
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Погрібного С. О., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 9 липня 2025 року у справі № 990/256/25 (судді Бившева Л. І., Блажівська Н. Є., Юрченко В. П., Хохуляк В. В., Гончарова І. А.) за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог
1.           6 червня 2025 року ОСОБА_1 (далі також -позивач, скаржник) звернувся Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, Комісія, відповідач), у якому просив:
 
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 «Про затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного 03-07, 10 та 11 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація), 12-14, 17-21 лютого 2025 року (кримінальна спеціалізація) кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)» у частині встановлення кодованих результатів практичних завдань позивача № 0000139 та № 0053189;
 
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 «Про визначення загальних результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Складання кваліфікаційного іспиту» та допуск до другого етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кандидатів на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)» в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 , зокрема, щодо затвердження загальних результатів першого етапу «Складання кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) та відмови позивачу ОСОБА_1 в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнання позивача - ОСОБА_1 таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційних загальних судах, та припинення його участі у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах;
 
- зобов`язати ВККС України провести повторну оцінку практичних завдань позивача ОСОБА_1 (код кандидата № 0053189) у складі іншої колегії із зазначенням мотивів та обґрунтування виставлення балів за кожним визначеним Методичними вказівками з оцінювання практичного завдання з адміністративної, господарської та цивільної спеціалізацій, виконаного кандидатами на посади суддів апеляційних судів під час кваліфікаційного іспиту, затверджених рішенням Комісії від 17 липня 2024 року № 228/зп-24 (далі - Методичні вказівки № 228/зп-24) критерієм оцінки практичного завдання.
Рух справи у суді першої інстанції та короткий зміст рішення цього суду, яке оскаржується
2.           Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 18 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху на підставі частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та встановив для усунення недоліків десятиденний строк з дня вручення ухвали.
3.           Суд першої інстанції зазначив, що позивачу з метою усунення виявлених недоліків позовної заяви необхідно подати заяву із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин пропуску такого строку; документ про сплату судового збору у повному обсязі; власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
4.           На виконання вимог ухвали від 18 червня 2025 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучив, зокрема, заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
5.           Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 9 липня 2025 року визнав неповажними підстави пропуску строку звернення до суду; відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду та позовну заяву ОСОБА_1 до ВККС України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії повернув позивачу.
6.           Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із цим позовом із пропуском установленого процесуальним законом місячного строку, визначеного частиною восьмою статті 122 КАС України, а підстави для поновлення такого строку не є поважними.
7.           Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що позивач звернувся до суду із цим позовом 06 червня 2025 року із пропуском установленого процесуальним законом строку, оскільки оскаржувані рішення ВККС України прийнято 17 квітня 2025 року, а отже, останнім днем на їх оскарження було 19 травня 2025 року.
8.           За висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, позивач з моменту прийняття та оприлюднення оскаржуваних рішень на офіційному вебсайті Комісії (17 квітня 2025 року) мав достатньо часу (до 19 травня 2025 року), щоб звернутись до суду з цим позовом у межах тридцятиденного строку, який обчислюється з дня їх прийняття.
9.           Суд першої інстанції вважав неповажною причиною пропуску строку посилання позивача на те, що він 29 квітня 2025 року звертався до ВККС України із заявою про надання результатів (зошиту) виконання та оцінювання щодо другого рішення практичного завдання до кваліфікаційного іспиту.
10.        Також оцінив як неповажну причину пропуску строку посилання позивача на його амбулаторне лікування у сімейного лікаря у період з 12  по 30 травня 2025 року, введення воєнного стану на території України, постійні обстріли ворога та повітряні тривоги. 
11.        Зважаючи на наведене, суд першої інстанції вказав, що зазначені заяви позивача не містять інформації щодо наявності обставин об`єктивного та непереборного характеру, які перешкоджали ОСОБА_1 своєчасно звернутись із цим позовом.
Короткий зміст та обґрунтування апеляційної скарги
12.        Позивач не погодився з таким судовим рішенням та звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки судове рішення про повернення позовної заяви не ґрунтується на нормах процесуального права.
13.        В апеляційній скарзі, зокрема, йдеться про те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо неповажності причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом, оскільки лише сама наявність оскаржуваних рішень не порушує прав, свобод та інтересів позивача як кандидата на посаду судді. 
14.        Позивач посилається на те, що підставою для їх [рішень] оскарження є частина четверта статті 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), де зазначено, що рішення ВККС України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав, як, зокрема, відсутність посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
15.        Позивач звернув увагу на те, що в опублікованих на вебсайті ВККС України спірних ршеннях, в частині, що стосується ОСОБА_1 , містились лише затверджені кодовані та декодовані списки кандидатів та їх оцінки (виключно бали за кожен з етапів оцінювання), затверджені загальні результати першого етапу кваліфікаційного іспиту, допущено 706 кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів до другого етапу кваліфікаційного оцінювання та відмовлено в допуску іншим кандидатам. В опублікованих рішеннях не було наведено жодних підстав та мотивів їх прийняття. ОСОБА_1 зазначає, що 8 травня 2025 року отримав екзаменаційну відомість, а саме єдиний документ, що підтверджує та обґрунтовує оцінку за виконаними практичними завданнями, та дізнався, що при обчисленні зазначених вище балів члени Комісії не надали жодного обґрунтування виставленим оцінкам, а зазначили лише загальну кількість балів від кожного з них, що, на його думку, не може свідчити про відкритість конкурсу та правомірність такого оцінювання відповідно до Методичних вказівок № 228/зп-24.
16.        Зважаючи на наведене, позивач наголошує, що останнім днем на звернення до суду із цим позовом було 9 червня 2025 року (з урахуванням вихідних днів), відповідно звернення до суду 6 червня 2025 року відбулося в межах установленого строку.
17.        Окрім цього, звертає увагу, що з 12 по 30 травня 2025 року внаслідок сильного хвилювання, спричиненого оскаржуваними рішеннями, прийнятими відповідачем, виставленими балами та відсутністю їх обґрунтування, проходив лікування у зв`язку з підвищенням артеріального тиску, головними болями тощо.
Позиція інших учасників справи щодо апеляційної скарги
18.        Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому не погодився з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, а тому просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
19.        Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач указав на правильність висновків суду першої інстанції щодо повернення позивачу позовної заяви, зазначивши, що ОСОБА_1 не навів обґрунтованих обставин та підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах установленого КАС України строку.
Рух апеляційної скарги
20.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 27 серпня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 9 липня 2025 року, ухвалою від 10 вересня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) за наявними у справі матеріалами.
Позиція Великої Палати Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
21.        Велика Палата Верховного Суду дослідила наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї доводи, перевірила матеріали справи, переглянула оскаржуване судове рішення і дійшла таких висновків.
22.        Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
23.        У статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
24.        Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
25.        Так, відповідно до частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
26.        Згідно із частиною восьмою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, ВККС України під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону № 1402-VІІІ встановлюється місячний строк.
27.        Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
28.        Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
29.        Установлення законом строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
30.        Велика Палата Верховного Суду зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
31.        З аналізу зазначених вище законодавчих норм убачається, що у випадку, коли особа вважає, що її права у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, ВККС України під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді були порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права на захист у судовому порядку.
32.        Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
33.        Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно із частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
34.        Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачено статтею 123 КАС України, згідно із частиною першою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
35.        Якщо ж заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).
36.        Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
37.        Таким чином, суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин пропуску строку та поданих нею доказів, яким буде надано відповідну правову оцінку.
38.        Процесуальний закон (стаття 121 КАС України) передбачає можливість поновлення строку звернення до адміністративного суду у разі, якщо цей строк було пропущено з поважних причин.
39.        Частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
40.        Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Тобто поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
41.        У разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. Законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
42.        Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави виснувати про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Щоб переконатись, що особа могла і повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод, інтересів), суд повинен установити обставини, які б беззаперечно свідчили, що обізнаність особи була ймовірною, а ступінь імовірності був високим і достатнім для висновку, що строк звернення до суду особа пропустила з поважних причин.
43.        Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)  як джерело права.
44.        Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
45.        Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).
46.        ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
47.        У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційних повноважень судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (параграф 41).
48.        У своїй практиці ЄСПЛ сформував підхід, відповідно до якого встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинне застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи [справи «Белле проти Франції» (Bellet v. France), «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші].
49.        Предметом оскарження у цій справі позивач визначив рішення ВККС України від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 і № 89/зп-25, ухвалені, зокрема, щодо позивача під час проведення конкурсу на посаду судді.
50.        Суд першої інстанції встановив, що оскаржувані рішення ВККС України опублікувала на своєму офіційному вебсайті в день їх прийняття - 17 квітня 2025 року.
51.        Відтак опублікування вказаних рішень, тобто їх оприлюднення, презюмує, що їх зміст доведено до всіх зацікавлених осіб, а тому місячний строк на звернення до суду з позовом про оскарження цих рішень розпочався з наступного дня після того, як позивач міг дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
52.        З огляду на викладене у цій справі підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, останнім днем якого у цьому випадку з урахуванням того, що кінцева дата припала на вихідний день, є 19 травня 2025 року.
53.        Однак, оскаржуючи зазначені рішення ВККС України, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції 6 червня 2025 року, тобто з пропуском установленого процесуальним законом строку для вчинення такої процесуальної дії.
54.        Аналогічних висновків щодо перебігу строку звернення до суду в такій категорії справ [оскарження рішень ВККС України від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25, № 89/зп-25] Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 8 жовтня 2025 року у справі № 990/328/25.
55.        Як убачається з клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, позивач поважність підстав пропуску строку звернення до суду із цим адміністративним позовом обґрунтовує тим, що 1) про порушення своїх прав дізнався 8 травня 2025 року після отримання відповіді ВККС України на його запит від 29 квітня 2025 року про ознайомлення з результатом (зошитом) виконання та оцінювання практичного завдання, оскільки в опублікованих на вебсайті ВККС України рішеннях містились, зокрема, лише затверджені кодовані та декодовані списки кандидатів та їхні оцінки (виключно бали за кожен з етапів оцінювання), затверджені загальні результати першого етапу кваліфікаційного іспиту; 2) у період з 12 по 30 травня 2025 року проходив лікування у сімейного лікаря та кардіолога.
56.        Так, згідно з пунктом 4.15 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів, затвердженого рішенням Комісії від 19 червня 2024 року № 185/зп-24, учасник має право на ознайомлення з інформацією про власні відповіді на запитання тесту (бланком відповідей), зошитом для виконання практичного завдання та всіма оцінками за результатами складання ним іспиту (без інформації про оцінювачів).
57.        Надаючи оцінку таким посиланням позивача, Велика Палата Верховного Суду вказує, що в питаннях застосування інституту строків в адміністративному процесі потрібно враховувати: 
-  момент настання події, з якої має починатися відлік процесуального строку оскарження її протиправності;
-  правничу ситуацію, яка б дозволяла з`ясувати, чи знала особа, право якої порушене, або мала б знати (дізнатися) про ухвалення, зокрема, певного рішення, яке спонукає до активних дій, до поведінки, націленої на своєчасний вибір форми та способу виправлення й усунення шкідливої дії цього рішення, але свідомо нічого не робила або сподівалася на виправлення помилки тим, хто її допустив;
-  умови, за яких мають вчиняються активні дії, спрямовані на реалізацію права на оскарження дій, бездіяльності чи рішення того, хто діями, бездіяльністю чи певним рішенням порушив права, свободи чи зачепив інтереси особи, яка про це стверджує.
58.        Не заперечуючи загального висновку суду першої інстанції про те, що позивач повинен був знати про оскаржувані рішення з моменту їх прийняття та оприлюднення на офіційному сайті Комісії, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме після отримання відповіді від відповідача та ознайомлення з екзаменаційними відомостями оцінювання практичного завдання ОСОБА_1 отримав об`єктивну можливість визначитися з фактом наявності порушення його прав та інтересів, вважаючи, що у запитуваних матеріалах містяться мотиви, які стали підставою для прийняття рішень від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25, № 89/зп-23 [в частині, що стосується позивача].
59.        За конкретних обставин цієї справи поведінка позивача після оприлюднення оскаржуваних рішень, нетривалий проміжок часу, упродовж якого було реалізовано звернення до Комісії щодо ознайомлення з матеріалами оцінювання виконаних завдань, нетривалий проміжок часу, упродовж якого відбулося звернення до суду з позовом після отримання відповіді від ВККС України, вказують на вжиття позивачем активних дій та добросовісність його поведінки в контексті реалізації права на судовий захист. 
60.        Роблячи такий висновок та надаючи оцінку поведінці позивача після отримання відповіді від ВККС України щодо його добросовісності, Велика Палата Верховного Суду також ураховує, що останній у період з 12 по 30 травня 2025 року проходив лікування, що у свою чергу ускладнило підготовку позовної заяви та вплинуло на тривалість її складання.
61.        Отже, наведені причини пропуску строку звернення до суду з цим адміністративним позовом в сукупності свідчать про їх поважність.
62.        Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм процесуального права дійшов хибного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
63.        Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
64.        Таким чином, оскаржувана ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до цього ж суду.
Керуючись статтями 292, 312, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 9 липня 2025 року у справі № 990/256/25 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                        О. А. Губська
Судді: | О. О. Банасько   О. В. Білоконь   О. Л. Булейко   І. А. Воробйова   М. М. Гімон   А. А. Ємець   Л. Ю. Кишакевич   В. В. Король   С. І. Кравченко | | О. В. Кривенда М. В. Мазур С. Ю. Мартєв С. О. Погрібний Т. Г. Стрелець І. В. Ткач В. Ю. Уркевич Н. В. Шевцова