Справа № 162/96/25  Провадження №33/802/785/25 	Головуючий у 1 інстанції:Савич А. С. 	
	Доповідач: Гапончук  В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року                                                                 місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
судді - Гапончука В.В.,
за участю 
особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника ОСОБА_1 – Лавренчука О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Лавренчука Олександра Володимировича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2025 року про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, одруженого, утриманців не має, який протягом року не притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення, РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Любешівського районного суду Волинської області від 21.10.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору на користь держави.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 28.12.2024 року о 01 годині 58 хвилин на а/д Р-14 Люб`язь – Дольськ, КРП с.Шлапань державної прикордонної служби, керував транспортним засобом марки Audi А6, р.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі КП «ЛБЛ» Любешівської селищної ради ОСОБА_1 відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.155-160).
Не погоджуючись із постановою судді захисник Лавренчук О.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій вважає оскаржувану постанову суду незаконною, необґрунтованою та такою, що не базується на всебічному і повному дослідженні доказів та матеріалів по справі, прийнята з істотним порушенням процесуального закону.
Вказує на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення містяться розбіжність у часі, враховуючи відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, що на його думку, ставить під сумнів об`єктивність його складання. Також у працівників поліції були відсутні законні підстави для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 . Окрім цього, безпідставно судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про відкладення розгляду справи, що потягнуло за собою винесення незаконної постанови. 
Просить скасувати постанову та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КпАП України, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.164-165). 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали останню з мотивів, викладених в ній, та просили її задовольнити, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі. 
Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КпАП України.
Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 206968 від 28.12.2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.1);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 (а.с.3);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.12.2024 року щодо ОСОБА_1 (а.с.5);
- письмовими поясненнями заступника начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ДПСУ ОСОБА_2 від 28.12.2024 року (а.с.6);
- відеозаписами події із нагрудної боді-камери поліцейського та з бодікамери працівника державної прикордонної служби (а.с.14).
При розгляді справи місцевим судом були допитані в якості свідків поліцейські СРПП ВПД № 1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3  та ОСОБА_4 , свідок ОСОБА_2 .Взяті показання свідків судом першої інстанції належним чином обґрунтовані. 
Долучені до матеріалів адміністративної справи відеозаписи підтверджують винуватість ОСОБА_1 в сукупності з іншими дослідженими судом доказами. Підстав вважати дії поліцейських незаконними, а зібрані у ході досудової підготовки матеріалів докази недопустимими, немає.
Апеляційним судом встановлено, що поліцейськими дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року. 
Працівники поліції при зупинці ОСОБА_1 , пропозиції пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння та складенні адміністративних матеріалів діяли цілком у законний спосіб.
Доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, аналогічні тим, що були предметом дослідження під час розгляду справи у суді першої інстанції, та не заслуговують на увагу апеляційного суду, так як не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи як судом першої інстанції, так і під час розгляду справи апеляційним судом. 
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1  у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.
Вищевикладені докази у своїй сукупності відтворюють реальну картину перебігу подій, є чіткими та послідовними та не викликають сумніву в апеляційного суду.
Не заслуговують на увагу апеляційного суду посилання апелянта про наявність підстав для скасування постанови внаслідок розгляду справи судом першої інстанції у їх відсутності. 
Так відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
Крім того слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
У постанові суду першої інстанції вірно зазначено, що ОСОБА_1 створено належні умови для реалізації ним процесуальних прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КпАП України, а його захиснику Лавренчуку О. В. – належні процесуальні умови для захисту ОСОБА_1 з наданням достатнього часу для цього. При цьому, суд звертає увагу, що захист ОСОБА_1 адвокат Лавренчук О. В. здійснює з 13.03.2025 року.
Окрім цього, систематично подані заяви захисника про відкладення розгляду справи, суд розцінює, як намагання затягнути розгляд справи з метою уникнення ОСОБА_1 встановленої відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, яке відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності, шляхом зловживання своїми правами, а саме, умисного затягування строку, передбаченого ч.6 ст.38 КпАП України, для накладення адміністративного стягнення.
Неявка в останнє судове засідання 21.10.2025 року ОСОБА_1 та його захисника, на переконання суду, не було перешкодою для розгляду справи по суті у відповідності до вимог ст.268 КпАП України. При цьому суд враховував, що справа у провадженні суду перебувала досить тривалий час, з 03.02.2025 року, проте ОСОБА_1 жодного разу в судові засідання не прибув, заяв про відкладення розгляду справи не подав. Захисник часто надав перевагу своєї участі в інших справах, подавав клопотання про відкладення розгляду цієї справи, затягуючи таким чином її розгляд.
Таким чином усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, постанова судді першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення, при цьому доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника Лавренчука Олександра Володимировича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2025 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду                                                  Гапончук В.В.