Справа № 159/6913/25
Провадження № 1-кп/159/223/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 у відкритому судовому засіданні об`єднаної справи розглянув обвинувальний акт по кримінальному провадженню№12025035550000293 та №12025030550001083 по обвинуваченню 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого в силу ст.89 КК України:
1.19.06.2018р. Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.185, ч. 2 ст. 185 КК України, ст.70, 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, іспитовий строк 2 роки;
2.11.05.2019 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2018 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125, ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 06.02.2026 року,

ВСТАНОВИВ
В судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він бажає відшкодувати шкоду потерпілому ФОП ОСОБА_6 , що в подальшому може впливати на його покарання. Вважає, що подальше продовження перебування під вартою внаслідок відкладення розгляду справи з метою вирішення питання про відшкодування шкоди для нього є найменш обтяжливим, тому не заперечує проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.
В судовому засіданні прокурор та захисник не заперечували проти відкладення розгляду справи, тому суд дійшов висновку задовольнити клопотання обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Враховуючи, що завершити судовий розгляд до спливу запобіжного заходу не можливо, прокурором заявлено клопотання про продовження до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на те, що існують ризики, передбачені п.1, п.3, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, може переховуватись від суду для уникнення покарання. Також обвинувачений перебуваючи на волі може здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілого. Тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належного виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків не може запобігти наведеним ризикам.
Захисник обвинуваченого вказав, що просить застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Потерпілі у судове засідання не з`явилися звернулися до суду із заявами про розгляд справи без їх участі. Цивільний позов на адресу суду не надходив. Захисник обвинуваченого надав суду копію квитанції про сплату на рахунок потерпілого ТОВ "Вигідна покупка" суми збитків 354,00 грн.
Вислухав сторони провадження суд дійшов висновку про таке.
При вирішенні питання обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання, та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Оскільки поняття «обґрунтована підозра» у національному законодавстві не визначене, то, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд має враховувати позицію Європейського Суду з прав людини, відображену у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) відповідно до якого «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Кущ проти України», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).
Як вбачається з обвинувального акту, формулювання обвинувачення містить інформацію, що вказує на те, що обвинувачений дійсно при встановлених досудовим слідством обставинах міг вчинити інкриміноване йому правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років.
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
В судовому засіданні обвинувачений вину в скоєні інкримінованих правопорушень визнав повністю. Погодився на розгляд справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України без дослідження доказів про обставини кримінального правопорушення. Надав покази, що узгоджуються із пред`явленим обвинуваченням, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення.
Таким чином зважаючи на те, що на даний час кримінальне провадження по суті ще не розглянуто, беручи до уваги обставини за якими пред`явлено обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме.
Оцінюючи ризик переховування обвинуваченого від суду з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що вивченням даних про особистість підозрюваного встановлено, що останній не має сталих соціальних зв`язків, неодружений, на даний час не працевлаштований, розуміє наслідки своїх дій та покарання у вигляді позбавлення волі, яке йому загрожує, а тому може вживати всі можливі заходи спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності, може свідомо переховуватись від суду, в тому числі, шляхом зміни свого фактичного місця проживання.
Щодо оцінки ризику впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, то суд бере до уваги ту обставину, що обвинувачений, зважаючи на міру покарання, перебуваючи на волі, може впливати на потерпілого та на свідків з метою створення штучних доказів, спрямованих на переконання того, що ніякого правопорушення не вчиняв. Враховуючи, що потерпілий та свідки не допитані судом і після незаконного впливу на них, обвинувачений не позбавлений права змінити свою правову позицію, щодо свого захисту та поставити перед судом вимогу дослідження доказів в повному обсязі. За таких умов є високий ризик втрати покази потерпілого та на свідків, щодо дійсних обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Щодо оцінки ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, то суд бере до уваги ту обставину, що наявні всі підстави вважати, що обвинувачений продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки, останній вже притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та обґрунтовано підозрюється у вчинені нового кримінального правопорушення, не працює, грошових збережень не має.
Крім того, на теперішній час обвинувачений утримується під вартою, відомостей що за станом здоров`я він не може утримуватись під вартою суду не надано. Запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе забезпечити такий вплив на свідків, оскільки він за своєю суттю, не може виключити такий вплив у тому числі за допомогою телекомунікаційних мереж. Отже за таких підстав запобіжний захід у виді домашнього арешту та особистого зобов`язання не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку. Особи які б могли поручитися за обвинуваченого відсутні.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у тяжкому злочині, вже перебуває під вартою, суд вважає необхідним продовжити до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів.
Разом із тим суд враховує позицію ЄСПЛ викладену у Рішенні Клеутін проти України від 23.06.2016р., та аналогічних Строган проти України та Ігнатов проти України, де зазначено, що триваюче тримання обвинуваченого під вартою, без розгляду питання застосування альтернативних запобіжних заходів є порушенням ч.3 ст.5 Конвенції.
Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та з урахуванням ризику втечі суд вважає достатнім визначити розмір застави в розмирі 90840,00 грн..
Керуючись ст.. 176-178, 181, 184, 193, 194, 314-317, 496 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ
Клопотання обвинуваченого задовольнити, відкласти розгляд справи на 17.02.2026р на 13:00 годину.
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ “Луцький слідчий ізолятор”, строком до 27.03.2026 року включно.
Особами, визначеними ч. 2 ст.182 КПК України, у будь-який момент, може бути внесена застава в розмірі 90840,00 грн., з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду, повідомити суд про адресу фактичного проживання, не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду, утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками у цьому кримінальному провадженні під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.
Роз`яснити заставодавцям, що у разі порушення ОСОБА_5 визначених обов`язків - застава звертається в дохід держави.
Зазначені обов`язки встановити на строк 2 місяці з моменту застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді застави. 
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя	ОСОБА_1