ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/2872/25 пров. № А/857/21791/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М., 

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року (головуючий суддя: Дмитрук В.В., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 19.03.2025 звернулася з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 10.03.2025 № 032950011124 щодо відмови в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення із заявою про призначення пенсії – 03.03.2025.
Обґрунтовує позов тим, що ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». ГУ ПФУ у Волинській області, за наслідками розгляду заяви позивачки, рішенням від 10.03.2025 № 032950011124 відмовив у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки. Позивачка з таким рішенням не погоджується та вважає його протиправним.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 10 березня 2025 року № 032950011124.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що згідно наданих до заяви документів, що визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 1058-IV підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 55-1 від 19 грудня 2023 року період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 рік становить 01 рік 11 місяців 10 днів. До періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди, згідно довідки від 18 лютого 2025 року № 794 виданою Маневицькою селищною радою, оскільки документ видано на підставі акту обстеження. Період проживання на забрудненій території не підтверджується актом обстеження.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 01.02.1993 Волинською обласною державною адміністрацією є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а. с. 13).
Відповідно до довідки, виданою виконкомом Маневицької селищної ради від 17.02.2025 № 137 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована і постійно проживає в АДРЕСА_1 (відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.08.2020 № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» в даний час Камінь- Каширського району) Волинської області з дня народження 01.05.1969 по 31.12.1985, з 22.01.1991 по теперішній час.
Вказане село, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, включене до переліку населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Підстава видачі: погосподарські книги за 1977 - 1985 роки, погосподарська книга № 10 за 1991 - 1995, особ.рах. 388, погосподарська книга №6 за 1996 - 2000, особ. рах. 382, 461, погосподарська книга № 5 за 2001 - 2005, особ.рах. 355, погосподарська книга 33 за 2006 - 2010, особ.рах. 341, погосподарська книга №6 за 2011 - 2015, об`єкт № 390-1, погосподарська книга №5 за 2016 - 2020, об`єкт № 3-7-1, погосподарська книга №5 за 2021 - 2025, об`єкт № 3-7-1.
Згідно із довідкою, виданою виконкомом Маневицької селищної ради від 18.02.2025 №794 позивач постійно проживає з 01 травня 1969 по 31 грудня 1985 року та з 22 січня 1991 року по даний час (згідно акту обстеження від 17 лютого 2025 року без реєстрації проживала: з 01 липня 1986 року по 31 серпня 1986 року; з 01 січня 1987 року по 14 січня 1987 року, з 01 липня 1987 року по 31 серпня 1987 року; з 01 квітня 1988 року по 25 квітня 1988 року; з 08 квітня 1990 року по 22 січня 1991 року) в с. Набруска Волинської області, яке відповідно до постанови КМУ від 23.07.1991 року № 106 належить до зони гарантованого добровільного відселення.
Позивачка, 03.03.2025 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
ГУ ПФУ у Волинській області, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 10.03.2025 № 032950011124 відмовило останньому у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку. Рішення мотивоване тим, що період роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статі 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становить 01 рік 11 місяців 10 днів, а тому немає підстав для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з помилковості висновків ГУ ПФУ у Волинській області у рішенні від 10.03.2025 № 032950011124 про те, що позивачка станом на 01.01.1993 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачкою не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, з приміткою, що початкова величина - 2 роки зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Системний аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справі № 556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 565/1829/17.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням від 10.03.2025 № 032950011124 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тих підстав, що станом на 01.01.1993 вона проживала в зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років, зокрема 1 рік 11 місяців 10 днів. До проживання в зоні гарантованого відселення не зараховано періоди, згідно довідки № 794 від 18.02.2025 виданою Маневицькою селищною радою.
Так, відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу (для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».), та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.
Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що факт проживання позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення (у селі Набруска, Маневицького району Волинської області) підтверджується довідкою, виданою виконкомом Маневицької селищної ради від 17.02.2025 № 137. З цієї довідки вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована і постійно проживає в АДРЕСА_1 (відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.08.2020 № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» в даний час Камінь-Каширського району) Волинської області з дня народження 01.05.1969 по 31.12.1985, з 22.01.1991 по теперішній час.
Село, Набруска, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, включене до переліку населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Підстава видачі: погосподарські книги за 1977 - 1985 роки, погосподарська книга № 10 за 1991 - 1995, особ.рах. 388, погосподарська книга № 6 за 1996 - 2000, особ.рах. 382, 461, погосподарська книга №5 за 2001 - 2005, особ.рах. 355, погосподарська книга 33 за 2006 - 2010, особ. рах. 341, погосподарська книга № 6 за 2011 - 2015, об`єкт № 390-1, погосподарська книга № 5 за 2016 - 2020, об`єкт Nє3-7-1, погосподарська книга № 5 за 2021 - 2025, об`єкт № 3-7-1.
Згідно із довідкою виданою виконкомом Маневицької селищної ради від 18.02.2025 № 794 позивач постійно проживає з 01 травня 1969 по 31 грудня 1985 року та з 22 січня 1991 року по даний час (згідно акту обстеження від 17 лютого 2025 року без реєстрації проживала: з 01 липня 1986 року по 31 серпня 1986 року; з 01 січня 1987 року по 14 січня 1987 року, з 01 липня 1987 року по 31 серпня 1987 року; з 01 квітня 1988 року по 25 квітня 1988 року; з 08 квітня 1990 року по 22 січня 1991 року) в с. Набруска Волинської області, яке відповідно до постанови КМУ від 23.07.1991 року № 106 належить до зони гарантованого добровільного відселення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 09.07.2024 у справі № 240/16372/23, згідно яких, за змістом статті 15 Закону № 796-XII, підставою для визначення статусу особи як потерпілої від Чорнобильської катастрофи, яка проживає на забрудненій території, є довідка про період проживання на цій території, яка видається органом місцевого самоврядування. 
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість твердження відповідача в оскаржуваному рішенні, що довідка № 794 від 18.02.2025 видана Маневицькою селищною радою не підтверджує проживання позивачки в зоні гарантованого відселення, з огляду на викладене, рішення від 10.03.2025 № 032950011124 є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної вважає, що оскільки відповідач ГУ ПФУ у Волинській області при розгляді заяви позивачки про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ обмежився лише дослідженням періоду проживання (роботи) позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993, та констатувавши, що період її проживання (роботи) на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 становить менше трьох років. З цих підстав відмовив у призначенні пенсії згідно із оскаржуваним рішенням, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі № 140/2872/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська