Справа № 216/406/26
провадження 1-кп/216/554/26

ВИРОК
іменем України

28 січня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників кримінального провадження, в залі суду в м. Кривому Розі обвинувальний акт та додані до нього матеріали, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026046230000009 від «14» січня 2025 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козацьке Сумської області, громадянина України, який має професійно- технічну освіту, військовослужбовця військової служби за призовом військової частини НОМЕР_1 , який проходить службу на посаді стрільця - номера обслуги З аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 та перебуває у військовому званні «солдат», одруженого, на утриманні будь-яких осіб не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України
ВСТАНОВИВ
Обвинувачення, визнане судом доведеним
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент вчинення інкримінованого проступку проходив військову службу на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 грудня 2024 №350 (по стройовій частині) на посаді стрільця - номера обслуги 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 . На підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 січня 2025 №13 ОСОБА_3 зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , яка має місце постійної дислокації (фактичне розташування) в АДРЕСА_2 (більш точна адреса не підлягає розголошенню в умовах правового режиму військового стану), де відповідно до діючих нормативно-правових актів, а саме відповідно до вимог положень ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 на систематичній основі отримував грошове забезпечення.
Так, ОСОБА_3 будучи обізнаним із порядком проходження військової служби, несення внутрішньої служби, в порушення вимог ст. ст.17, 65 Конституції України, ст. ст.11, 12, 16, 49, 127, 128, Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст.4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст.1,17 Закону України «Про оборону України» з 30 січня 2025 року по теперішній час був незаконно відсутнім на службі без поважних причин та не з`являвся до військової частини НОМЕР_1 .
При цьому, будучи обізнаним з вимогами Законів України, зокрема Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», перебуваючи на території Центрально- Міського району міста Кривого Рогу, більш точної адреси встановити не надалось можливим з 30 січня 2025 року фактично не перебуваючи на військовій службі, ОСОБА_3 отримав за січень 2025 року грошового забезпечення на суму 21003 гривень 72 копійки.
Після чого ОСОБА_3 у лютому 2025, отримавши чергові виплати грошового забезпечення у розмірі 21003 гривень 72 копійки за січень 2025 року від військової частини НОМЕР_1 зрозумів, що будучи незаконно відсутнім за місцем несення служби з 30 січня 2025 йому безпідставно продовжують нараховувати грошове забезпечення.
Маючи на меті безпідставне отримання грошового забезпечення за місцем проходження військової служби, яке виділялось з державного бюджету України для нарахувань та виплат грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , не пізніше лютого 2025 року у ОСОБА_3 виник умисел на протиправне заволодіння бюджетними коштами, які виділялись з державного бюджету України для нарахувань та виплат грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 відповідно до встановленого порядку та обсягах визначеним діючим законодавством, шляхом введення в оману посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , про нібито його перебування на лікуванні, задля здійснення подальших нарахувань та виплат як військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 .
Реалізуючи вказаний протиправний умисел, направлений на незаконне заволодіння бюджетними грошовими коштами, які виділялись з державного бюджету України, що належать військовій частини НОМЕР_1 у вигляді безпідставно нарахованого грошового забезпечення, солдат ОСОБА_3 шляхом обману, фактично не перебуваючи на військовій службі, переслідуючи корисливу мету, вирішив не повертатися до військової частини НОМЕР_1 та повідомив командуванню військової частини, в якій він проходив службу, про своє лікування, що не відповідало дійсності та продовжив повідомляти командуванню неправдиві відомості про поважність причин не з`явлення до місця несення служби.
За таких обставин, ОСОБА_3 постійно вводячи в оману своє безпосереднє керівництво військової частини НОМЕР_1 , щодо поважності причин не прибуття до військової частини, діючи умисно за лютий 2025 року отримав грошове забезпечення у сумі 28 187 гривень 96 копійки, за березень 2025 року отримав грошове забезпечення у сумі 22 959 гривень 54 копійки, тобто за період з 01 лютого 2025 року по 01.05.2025 року отримав грошове забезпечення на загальну суму 51 147 гривень 50 копійок.
Таким чином, з 01 лютого 2025 року по 01.05.2025 року ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливою метою, усвідомлюючи протиправний характер своїх шахрайських дій, діючи шляхом обману, передбачаючи суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою неправомірного заволодіння чужим майном - бюджетними коштами, які виділялись з державного бюджету України для військової частини НОМЕР_2 , достовірно знаючи, що у зв`язку з перебуванням військовослужбовця на лікуванні в лікарняних закладах такому військовослужбовцю продовжується виплата грошового забезпечення, всупереч дійсності, ввів в оману посадових осіб командування військової частини НОМЕР_1 , повідомляючи неправдиві відомості про своє перебування на лікуванні у медичних закладах, внаслідок чого останній продовжував отримувати грошове забезпечення як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , що призвело до безпідставного отримання ним грошового забезпечення за період з 01 лютого 2025 року по 01.05.2025 року на загальну суму 51 147 гривень 50 копійок, чим завдав матеріальних збитків державному бюджету України на загальну суму 51 147 гривень 50 копійок в особі військової частині НОМЕР_1 .
Тобто, в період часу з 01 лютого 2025 року по 01.05.2025 року ОСОБА_3 шляхом обману заволодів грошовими коштами військової частини НОМЕР_1 у розмірі 51 147 гривень 50 копійок, чим завдав матеріальної шкоди державному бюджету України на вказану суму.
Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений
Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує як кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Підстави розгляду обвинувального акту в спрощеному провадженні
Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відноситься до кримінальних проступків (ч. 2 ст. 12 КК).
Згідно ч. 2 ст. 381 КПК, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.
Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).
Разом з обвинувальним актом до суду надійшла заява обвинуваченого щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомленням з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Оскільки вказана заява підписана також захисником обвинуваченого, у суду відсутні підстави ставити під сумнів добровільність та щирість зазначеної вище позиції обвинуваченого.
Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисника, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні мінімальні гарантії справедливого судового розгляду та відмова обвинуваченого від права на розгляд справи в загальному порядку, передбаченому главою 28 КПК, не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.
Потерпілий також надав заяву, згідно якої згодний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Ураховуючи наведене, наявні передбачені законодавством України підстави для розгляду обвинувального акту без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Згідно ч. 2 ст. 382 КПК, у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Учасники судового провадження не оспорювали вказані вище обставини вчинення кримінального правопорушення, які були встановлені органом досудового розслідування.
Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави надавати у даному вироку оцінку доказам, які зібрані органом досудового розслідування на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.107 КПК не здійснювалось.
Призначення покарання
Дані про особу обвинуваченого
Обвинувачений одружений, на утриманні будь-яких осіб не має, є військовослужбовцем військової служби за призовом військової частини НОМЕР_1 , який проходить службу на посаді стрільця - номера обслуги З аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 та перебуває у військовому званні «солдат»,за місцем несення служби характерезується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК визнає його щире каяттята активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК, судом не встановлено.
Застосовне законодавство та релевантна судова практика
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Суд, встановивши, що таке кримінальне правопорушення вчинено у співучасті і роль виконавця (співвиконавця), підбурювача або пособника у його вчиненні є незначною, може призначити таким особам покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, без урахування розміру майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу.
Згідно роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо. Виправні роботи призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи засуджених.
Заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).
Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання (постанова Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22).
Мотиви призначення покарання
Обвинувачений у заяві щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомленням з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні просив суворо не карати та призначити покарання у вигляді штрафу, оскільки має можливість його сплатити.
Ураховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, не пов`язаний з насильством, дані про особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, одружений, є військовослужбовцем військової служби за призовом військової частини НОМЕР_1 , який проходить службу на посаді стрільця - номера обслуги З аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 та перебуває у військовому званні «солдат», відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставин вчиненого правопорушення встановлені судом, засади диспозитивності кримінального провадження, суд приходить до висновку про доцільність призначення покарання у вигляді штрафу у мінімальному розмірі визначеному санкцією ч. 1 ст. 190 КК України, а саме 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На переконання суду, з урахуванням конкретних обставин даної справи та особи обвинуваченого таке покарання буде необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений довів своє виправлення.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Призначене покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку
Запобіжний захід щодо обвинуваченого під час досудового розслідування не обирався. Прокурором клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу під час судового провадження не заявлялось.
Ураховуючи наведене, а також засади змагальності та дистозитивності кримінального провадження (ст. 22, 26 КПК), суд не вбачає підстав за власною ініціативою вирішувати питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Щодо цивільного позову
Прокурором у кримінальному провадженні прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 в інтересах держави (Військової частини НОМЕР_1 ) пред`явлений цивільний позов, в якому вона просить стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) матеріальні збитки, завдані кримінальним правопорушенням, на загальну суму 51 147 гривень 50 копійок (п`ятдесят одна тисяча сто сорок сім гривень п`ятдесят копійок).
Матеріали кримінального провадження містять заяву ОСОБА_3 , згідно якої останній цивільний позов визнав в повному обсязі, зазначивши, що погоджується виплатити указану суму у повному обсязі.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Враховуючи, що визнання цивільного позову обвинуваченим ОСОБА_3 не суперечить закону та засадам кримінального судочинства, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання ОСОБА_3 цивільного позову та задовольнити останній в повному обсязі.
Керуючись ст. 2, 91, 337, 369-371, 373, 374, 381, 382, 392, 395 КПК України
УХВАЛИВ
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі ) грн. 00 коп..
Цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 який поданий в інтересах держави (Військової частини НОМЕР_1 ) — задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) матеріальні збитки, завдані кримінальним правопорушенням, на загальну суму 51 147 гривень 50 копійок (п`ятдесят одна тисяча сто сорок сім гривень п`ятдесят копійок).
Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя                     ОСОБА_5