П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 479/1420/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Репушевська О.В.. Дата і місце ухвалення: 16.12.2025 р., смт. Криве Озеро 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.
(у зв`язку із поданням сторонами заяв про розгляд справи
в порядку письмового провадження, справу розглянуто 
відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України) 

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5712821 від 13.09.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова є незаконною, оскільки в той день він взагалі не керував вказаним транспортним засобом, однак його пояснення працівниками поліції були проігноровані.
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2025року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 16.12.2025 р. та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У своєму рішенні суд зазначив, що «позивач не довів, що в ОСОБА_1 перебував машині на пасажирському сидінні, не підтверджено належними та допустимими доказами, та сприймається судом як спосіб уникнути відповідальності за скоєне правопорушення». З приводу цього апелянт звертає увагу, що виникає питання, яким чином позивач мав довести вказаний факт. Як випливає із Закону саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень мав довести факт керування Хілінським транспортним засобом, а не навпаки.
Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявному в матеріалах справи відеозапису.
На думку апелянта, матеріали адміністративної справи не містять жодного доказу керування транспортним засобом позивачем, а обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2024 року у справі №479/1013/24, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с.50).
Згідно постанови серія ЕНА №5712021 від 13 вересня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, встановлено, що 13 вересня 2025 року о 14.35 год. в с-ще Криве Озеро вул.Калантирська,110, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "ВАЗ 217030", д.н.з - НОМЕР_1 , без права керування транспортним засобом, а саме був позбавлений права керування Кривоозерським районним судом від 28 листопада 2024 року, строком на 1 рік, чим порушив п.п.2.1.а ПДР України, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн. (а.с.47).
ОСОБА_1 вважаючи постанову від 13.09.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправною звернувся до суду з даним позовом. 
Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно до п.2.1.а) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно ч. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, -
тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.
Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, 
- тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Примітка: Положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.
Як встановлено з матеріалів справи, 13.09.2025 р. під час добового чергування, співробітниками патрульної поліції було здійснено виїзд в смт. Криве Озеро (Миколаївська обл.) вул. Калантирську 110 за фактом ДТП. На місці біло встановлено, що 13.09.2025 р. о 12:25 год водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 217030 з номерним знаком НОМЕР_1 та потрапив в кювет внаслідок ДТП, що вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису.
Так, під час перевірки водія працівниками поліції було виявлено, що транспортним засобом ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , керував ОСОБА_1 , якого відповідно до постанови Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2024 року у справі №479/1013/24, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, тому відповідачем кваліфіковані дії позивача за ч.4 ст.126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. 
Зазначені обставини підтверджуються рапортом наданим поліцейським Іванковим А.Ю., відео з бодікамери події від 13.09.2025 р. та показами свідків ДТП.
В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 заперечує встановлені судом обставини та наголошує, що він не керував транспортним засобом ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 на час скоєння ДТП. Також, апелянт наголошує, що матеріали справи не містять належних доказів підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що під час складання відносно позивача оскаржуваної постанови, а також в своїх поясненнях в позові та апеляційній скарзі, ОСОБА_1 намагається довести, що він 13.09.2025 р. не був за кермом транспортного засобу ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зазначає, що автомобілем керував його знайомий, однак він втік після вчинення ДТП, оскільки він побоювався приїзду поліції так як самовільно залишив військову частину. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 жодними належними доказами не підтверджує свою позицію, тому такі доводи не заслуговують на увагу.
При цьому, як вбачається з оскаржуваної постанови, саме ОСОБА_1 є власником транспортного засобу ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому поза будь-яким сумнівом повинен був знати хто керував його транспортним засобом, таким чином колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивач таким чином наймається уникнути відповідальності.
Крім іншого, колегія суддів встановила, що 13.09.2025 р. відносно ОСОБА_1 працівниками поліції також були складені наступні протоколи:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №452644 від 13 вересня 2025 року, згідно якого ОСОБА_1 13 вересня 2025 року о 12.25 год. в с-ще Криве Озеро, по вул..Калантирська,110, керував автомобілем марки "ВАЗ217030", д.н.з. - НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння(запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події та в медичному закладі відмовився під відеозапис на нагрудну камеру 00042/3, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП.
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №452644 від 13 вересня 2025 року, згідно якого ОСОБА_1 13 вересня 2025 року о 12.25 год. в с-ще Криве Озеро по вул..Калантирська,107, керував автомобілем марки "ВАЗ217030", д.н.з. - НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну та не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив з`їзд у кювет, при ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.2.3 б ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.
За наслідком розгляду цих протоколів постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26.12.2025 р. у справі №479/1412/25 об`єднано справи №479/1412/25 (3/479/596/25), №479/1413/25 (3/479/597/25), в одне провадження про адміністративне правопорушення та присвоїти об`єднаній справі №479/1412/25 (3/479/596/25). Визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.2 ст.130 КУпАП, та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 34 000 грн., які стягнути на користь держави з позбавленням права керування на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу. 
Під час розгляду справи №479/1412/25 Кривоозерським районним судом Миколаївської області було допитано свідка, який в суді вказав, що «13 вересня 2025 року о 12.25 год. в с-ще Криве Озеро, по вул..Калантирська,110, був в якості пасажира автомобілю, яким керував його син ОСОБА_3 .. Коли вони їхали по дорозі в напрямку до Кривого Озера з м.Первомайськ Миколаївської області, бачив що на зустріч їхав мопед, позаду якого був автомобіль. За його спостереження, швидкість руху вказаного авто була занадтою. Ніби, автомобіль мав на меті обгін мопедиста, але, побачивши, що смуга руху була зайнята, мабуть, намагався тормозити. При цьому, автомобіль миттєво викинуло в поле. Він разом з сином припаркували свій автомобіль і побігли надавати допомогу особам, які перебували в автомобілі, що був за межами смуги рухи, а саме в полі. Коли вони підбігли, автомобіль був на криші, у вказаному авто було лише 2 особи, один - за кермом, інший - на задньому сидінні, який спочатку був в непритомному стані. Вони перевернули авто з криші на колеса, а потім викликали швидку допомогу і поліцію. Коли всі приїхали, вони були змушені покинути місце ДТП, оскільки син перебуває на службі, і був обмежений в часі. Підтвердив, що причиною ДТП, на його думку, було перевищення швидкості водієм авто марки "ВАЗ217030", д.н.з. - НОМЕР_1 ., а також, що на момент ДТП в авто було лише водій і пасажир.».
Таким чином, аналізуючи докази наявні в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП доведена повністю. 
За встановлених у справі обставин та з урахуванням того, що факт порушення позивачем п.2.1.а. ПДР підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, за що передбачена відповідальність ч.4 ст.126 КУпАП, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст.283-284 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції вказаної статті.
Колегією суддів не приймаються доводи позивача викладені в апеляційній скарзі про те, що матеріали адміністративної справи не містять жодного доказу керування транспортним засобом позивачем, а обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, оскільки обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений ст. 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, проте у цій справі позиція позивача зводиться виключно до його пояснень, які не підтвердженні жодними доказами.
Слід зазначити, що відповідно положень ст.23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчинення нових правопорушень, проте позивач ОСОБА_1 будучи особою позбавленою правом керування транспортними засобами на 1 рік сів за кермо, будучи в нетверезому стані, що встановлено у справі №479/1412/25, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, тому застосоване до ОСОБА_1 стягнення є справедливим, так як такі дії позивача становлять підвищену суспільну небезпеку для життя та здоров`я оточуючих, тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги та вважає їх безпідставними.
Отже доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та ґрунтуються виключно з незгодою позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення колегія суддів не вбачає.
А відтак, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 січня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук