ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року справа №640/5096/19

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Хоми О.П., 
з участю секретаря судового засідання Тварковської Я.А.,
з участю представників: позивача – Сайка Ю.В., відповідача – Хоменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Країна Казок» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Країна казок» (далі – позивач, ТОВ «Країна казок») звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі – відповідач, ГУ ДПС у м. Києві, правонаступник ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення № 0200431206 від 07.03.2019.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючий орган помилково розрахував штрафні санкції у зв`язку з порушенням строків реєстрації податкових накладних. Позивач зазначає, що він невчасно поінформований про зміни в Податковому кодексі України щодо реєстрації податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю), оскільки перше письмове роз`яснення ДФС України здійснила 03.03.2017, після набрання чинності відповідних законодавчих змін. При цьому ТОВ «Країна казок» зауважує, що було вчинено всі дії, необхідні для реєстрації податкових накладних. Вказує, що без вини платника податків відсутні підстави для застосування наслідків несвоєчасної реєстрації податкових накладних. Також вважає, що відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, оскільки контролюючий орган направив квитанції наступного дня за операційним, що суперечить абзацу 10 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України. Звертає увагу, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підписане не уповноваженою на те особою. З наведених підстав, на думку позивача, висновки акта перевірки № 1358/26-15-12-06/37392587 від 12.02.2019 є неправомірними, а прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення № 0200431206 від 07.03.2019 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Представник позивача у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає в такому. За результатами камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «Країна казок» за 2017-2018 роки встановлено порушення вимог п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України. Тому податковий орган відповідно до п. 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України застосував штрафні санкції за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та прийняв податкове повідомлення-рішення № 0200431206 від 07.03.2019. Вважає, що зазначені в акті перевірки порушення є доведеними, а спірне податкове повідомлення-рішення винесене відповідно до вимог чинного податкового законодавства. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити повністю.
Не погоджуючись із відповідачем, позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій щодо аргументів, наведених у відзиві, заперечив.
Представник позивача під час розгляду справи подав додаткові пояснення, в яких навів нове обґрунтування позовних вимог у зв`язку із змінами в законодавстві під час розгляду справи судом. Вказав, що 23.05.2020 набули чинності положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким підрозділ 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 73, що має ретроактивну дію. Із аналізу цієї норми, на думку сторони позивача, можна зробити висновок, що у разі несвоєчасної реєстрації податкової накладної, що не надається покупцю товарів, нараховані платнику податків штрафи у період з 01 січня 2017 року до 23 травня 2020 року, що станом на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», є неузгодженими, знаходяться в процедурі судового оскарження та відповідно не сплачені, застосовуються в розмірі не більше 510 гривень. Вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосувати вказану норму і, оскільки визначений відповідачем розмір штрафної санкції перевищує 510 гривень, то оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.
Представник відповідача під час розгляду справи подав додаткові пояснення, в яких аргументи сторони позивача заперечив і зазначив, що доказування вини для застосування штрафної (фінансової) санкції, передбаченої п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України, не є необхідним. Вказане підтверджує позицією Верховного Суду у постанові від 03.08.2023 у справі № 520/22505/21, згідно з якою: «...Так, суд апеляційної інстанції відмітив, що згідно з п.109.3 ст.109 ПКУ, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених п.п.123.2-123.5 ст.123, п.п.124.2, 124.3 ст.124, п.п.125-1.2-125 1.4 ст.125-1 ПКУ...». Податковий орган вважає, що ненадання покупцю податкової накладної не є підставою для звільнення від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, та відповідно від накладення штрафу, адже обов`язковою умовою є наявність одночасно двох складових: податкові накладні, що не надаються отримувачу, складених на операції з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування або податкові накладні, що не надаються отримувачу, складених на операції з постачання товарів/ послуг, які оподатковуються за нульовою ставкою. Звернув увагу, що податкові накладі заповнені з порушенням вимог Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.
Відповідач 10.05.2019 (вх. № 03-14/47963/19) подав відзив на позовну заяву.
Позивач 29.05.2019 (вх. № 03-14/55848/19) подав відповідь на відзив.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі – Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві. 
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом (пункт 3 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX). 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 справу передано для розгляду судді Хомі О.П.
Ухвалою від 10.03.2025 справу прийнято до провадження та замінено первісного відповідача Головне управління ДФС у м. Києві на правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві.
Ухвалою від 30.05.2025 вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 17.06.2025.
Представник відповідача 05.06.2025 (вх. № 46329) подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 09.06.2025 задоволено.
Судове засідання, призначене на 17.06.2025, було відкладено до 29.07.2025 у зв`язку із першою неявкою позивача.
Представник позивача 29.07.2025 (вх. № 61774) подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Судове засідання, призначене на 29.07.2025, було відкладено до 19.08.2025 для вирішення клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою від 30.07.2025 задоволено клопотання представника позивача про проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Позивач 14.08.2025 (вх. № 66452) подав клопотання про долучення доказів.
Суд у судовому засіданні 19.08.2025 заслухав вступне слово сторін та оголосив перерву до 02.09.2025 перед стадією дослідження доказів.
Представник відповідача 26.08.2025 (вх. № 69121) подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 27.08.2025 задоволено.
Позивач 01.09.2025 (вх. № 15683ел) подав клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 02.09.2025 у зв`язку із смертю представника.
Судове засідання, призначене на 02.09.2025, було відкладено до 02.10.2025 у зв`язку із клопотанням позивача про відкладення.
Представник позивача 24.09.2025 (вх. № 76318) подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 25.09.2025 задоволено.
Представник позивача 02.10.2025 (вх. № 78775) подав додаткові пояснення.
У судовому засіданні, призначеному на 02.10.2025, було оголошено перерву до 21.10.2025 для ознайомлення представника відповідача із поданими документами.
Ухвалою від 02.10.2025 виправлено описку в ухвалі суду від 10.03.2025 у назві та даних позивача.
Відповідач 20.10.2025 (вх. № 83472) подав додаткові пояснення.
У судовому засіданні, призначеному на 21.10.2025, було оголошено перерву до 20.11.2025 перед стадією дослідження доказів.
Представник відповідача 05.11.2025 (вх. № 88505) подав клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 20.11.2025.
Судове засідання, призначене на 20.11.2025, було відкладено до 16.12.2025 у зв`язку із клопотанням відповідача про відкладення.
Суд у судовому засіданні 16.12.2025 перейшов до стадії дослідження доказів, ухвалою без оформлення окремого документа постановив письмові докази досліджувати у письмовому провадженні та у зв`язку з цим відклав судове засідання до 13.01.2026.
Представник позивача 12.01.2026 (вх. № 2486) подав клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів витрат на професійну правничу допомогу.
Суд у судовому засіданні, призначеному на 13.01.2026, продовжив перерву до 15.01.2026 у зв`язку із усним клопотанням представника відповідача надати відповідь на клопотання позивача щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Представник відповідача 15.01.2026 (вх. № 3402) подав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
Суд, заслухавши сторін та з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Головний державний ревізор-інспектор відділу камеральних перевірок податкової звітності з ПДВ управління податків і зборів юридичних осіб ГУ ДФС у м. Києві Пархоменко Т.І. на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 та п.75.1 ст.75, в порядку п.76.3 ст.76 Податкового кодексу України провела камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних Товариством з обмеженою відповідальністю «Країна казок».
За результатами зазначеної перевірки відповідач склав акт від 12.02.2019 № 1358/26-15-12-06/37392587, відповідно до висновків якого встановлено порушення ТОВ «Країна казок» граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних за 2017-2018 роки в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначених п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України.
Згідно з податковими накладними, доданими до додаткових пояснень позивача, та актом перевірки від 12.02.2019 № 1358/26-15-12-06/37392587, ТОВ «Країна казок» порушило граничні строки реєстрації податкових накладних з датою виписки починаючи з 04.01.2017 по 30.09.2018.
Позивач подав заперечення до акту про результати камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за період 2017-2018 років від 12.02.2019 № 1358/26-15-12-06/37392587, за результатами розгляду якого, ГУ ДФС у м. Києві у листі від 05.03.2019 № 40951/10/26-15-12-06-14 повідомило про залишення без змін акта від 12.02.2019 № 1358/26-15-12-06/37392587.
На підставі акта перевірки від 12.02.2019 № 1358/26-15-12-06/37392587 та листа про результати розгляду заперечення від 05.03.2019 № 40951/10/26-15-12-06-14, податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 07.03.2019 № 0200431206, яким до ТОВ «Країна казок» за затримку реєстрації податкових накладних застосовано загальну суму штрафу в розмірі 157 540, 27 гривень.
Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним від 07.03.2019 № 0200431206, а свої права порушеними, звернувся до суду з відповідним позовом.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Пунктом 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно із пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – ЄРПН) та надати покупцю за його вимогою.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в ЄРПН.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: 
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; 
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
За змістом пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в ЄРПН (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Для суду у спірних правовідносинах необхідно з`ясувати питання застосування норми права – пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України в частині розуміння виключних випадків звільнення від відповідальності за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних.
Згадане питання вже було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 816/1488/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 807/68/18, від 13 серпня 2019 року у справі № 2040/7988/18, від 20 травня 2020 року у справі № 400/1392/19, де зазначено, що пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України винятки із загальних правил сформульовано чітко та виходячи з синтаксичного аналізу побудови норми права та дійсної мети законодавця, Внесені Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» зміни запровадили виключні випадки звільнення від відповідальності за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, і такі виключення стосуються реєстрації двох видів податкових накладних: 
1) яка не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування; 
2) яка не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою.
Тобто для застосування виключень і звільнення від відповідальності обов`язковою умовою є звільнення операції від оподаткування або її оподаткування за нульовою ставкою. Отже, Верховний Суд звертав увагу, що саме зміст операції є визначальним при вирішенні питання про наявність/відсутність підстав для притягнення платника податку до відповідальності на підставі статті 120-1 ПК України.
Як встановив суд із поданих податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, які зареєстровані позивачем з порушенням граничного строку, встановленого пунктом 201.10 статті 201 ПК України, такі хоча й не підлягали наданню отримувачу (покупцю), проте зазначеної сукупності правових умов для звільнення від відповідальності за порушення строків реєстрації їх в ЄРПН дотримано не було.
Отже, відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України (в редакції, чинній з 01 січня 2017 року) порушення позивачем граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу у визначених цією нормою розмірах.
Водночас 23.05.2020 набрали чинності положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466-IX (далі – Закон № № 466-IX), яким підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 73, за змістом якого штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами «а» - «г» пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», застосовуються в розмірі 2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень.
Штрафи, застосовані через відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами «а» - «г» пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», застосовуються в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.
Контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Пізніше Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців» від 14 липня 2020 року № 786-IX (далі – Закон № 786-IX, який набрав чинності 08.08.2020) у підрозділі 2 у пункті 73 ПК України в абзацах першому і другому після слів та цифр «відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу» доповнено словами «та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної», а слова і цифри «до 31 грудня 2019 року» замінено словами «до дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», строк сплати грошових зобов`язань за якими не настав або»; в абзаці першому цифри і слова « 2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень» замінено цифрами і словами « 1 відсотка обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 510 гривень»; в абзаці другому цифри і слова « 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень» замінено цифрами і словами « 2,5 відсотка обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1700 гривень».
Викладене дає підстави стверджувати, що таким чином законодавець мав на меті не лише уточнити й розширити перелік випадків, за яких платник податків звільняється від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, а й убезпечити платників податків від надмірного тягаря відповідальності, встановленого раніше чинними положеннями податкового законодавства, у випадках та за умов, наведених у пункті 73 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Тобто законодавець передбачив ретроактивну (ретроспективну, тобто таку, яка передбачає, що дата вступу в силу та дата набрання чинності акта збігаються, однак він змінює на майбутнє правові наслідки діянь та подій, які мали місце до набрання ним чинності) дію положень пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України в частині порядку застосування штрафів за порушення платниками податку на додану вартість порядку реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в ЄРПН протягом строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, визначеними таким пунктом, яка проявляється в тому, що такі положення поширюють свою дію на всі штрафні санкції, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до дати набрання чинності Законом № 466-ІХ, у разі, якщо відповідні податкові повідомлення-рішення перебувають у процедурі адміністративного або судового оскарження (без обмеження інстанційності судового розгляду) та грошові зобов`язання за ними не сплачено станом на дату набрання чинності цим Законом.
Такий підхід висловлено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 160/1553/19, від 11 січня 2021 року у справі № 480/3000/19, від 16 серпня 2022 року у справі № 260/385/19, від 22 лютого 2023 року у справі № 640/13531/19.
Суд зауважує, що законодавцем для цілей пункту 73 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України закріплено відмінне від загального (пункт 56.18 статті 56 ПК України) розуміння неузгодженого грошового зобов`язання, а саме: для цілей цієї норми грошове зобов`язання є неузгодженим протягом всієї процедури судового оскарження (в судах всіх трьох інстанцій, якщо таке оскарження відбувалось) за умови, що грошове зобов`язання за ними не сплачено.
Суд встановив, що: відповідач нарахував позивачу штрафи за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних за період з 01 січня 2017 року до 01 жовтня 2018 року; податкові накладні, за якими задекларовано прострочення у реєстрації, виписані ТОВ «Країна казок» на неплатників податку на додану вартість та не підлягали наданню покупцям товару; спірне податкове повідомлення-рішення, прийняте ГУ ДПС у м. Києві 07.03.2019, перебуває в процедурі судового оскарження; грошові зобов`язання за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивач не сплатив.
Отже, податкове повідомлення-рішення № 0200431206 від 07.03.2019 є неузгодженим, зобов`язання за ним не сплачено, відповідач під час судового розгляду справи вказані факти не спростував.
Враховуючи викладене, суд висновує, що станом на час розгляду цієї справи чинною і такою, що підлягає до застосування, є редакція пункту 73 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, якою впроваджено ретроактивну дію закону у відповідних правовідносинах, а саме: щодо штрафів, нарахованих платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року за наведених у цій же нормі умов.
Враховуючи зміни, внесені до Податкового кодексу України в частині зменшення розміру штрафів за порушення платниками ПДВ граничного строку для реєстрації в ЄРПН податкових накладних/розрахунків коригування, обрахована відповідачем сума штрафних санкцій підлягає перерахунку, а тому не може бути застосовано до позивача у тому розмірі, який визначено оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.
Суд зауважує, що право на зменшення та перерахунок штрафних санкцій на підставі пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України належить виключно податковому органу, на якого закон покладає обов`язок скласти та направити нове податкове повідомлення-рішення. 
Суд в межах своєї компетенції може лише встановити правомірність/неправомірність донарахування відповідних штрафних санкцій та наявність/відсутність підстав для поширення наведеної вище ретроспективної правої норми на спірні правовідносини, однак не може підміняти собою уповноважений орган та самостійно зменшувати суму донарахувань.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 160/1553/19.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, висновки Верховного Суду та умови застосування згаданого правового регулювання – поширення ретроспективної правової норми пункту 73 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України на спірні правовідносини, суд висновує про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування податкового повідомлення-рішення № 0200431206 від 07.03.2019.
Щодо інших доводів сторін, суд керується пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно з яким обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач вказаний обов`язок не виконав.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши податкове повідомлення-рішення відповідача № 0200431206 від 07.03.2019, суд висновує, що таке прийняте без урахування вимог Податкового кодексу України та з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів, тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю.
Позивач також просить вирішити питання про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14 000,00 грн.
При вирішенні цього питання, суд враховує таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами 1-3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частинами 5-6 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VІ визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. 
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд встановив, що професійна правнича допомога позивачу була надана адвокатом Сайком Юрієм Васильовичем на підставі ордера на надання правничої допомоги серії АІ № 2007759 від 23.09.2025, Договору про надання правової допомоги № 1 від 07.02.2020 (далі – Договір) та Додаткової угоди № 4 від 23.09.2025 (далі – Додаткова угода).
Відповідно до пункту 1.1 Договору, який укладено між Клієнтом ТОВ «Країна казок» та Адвокатським бюро «Сайко та партнери» (далі разом – Сторони) предметом договору є представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, кримінального, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах і установах, перед фізичними та юридичними особами.
Пунктом 1.4 Договору визначено, що конкретний зміст правової допомоги, що надаватиметься Клієнту згідно з умовами цього Договору, визначається Сторонами в додатковій угоді до даного Договору.
Відповідно до пункту 3.1 Договору гонорар – винагорода Бюро за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів професійної правничої допомоги, що сплачується Клієнтом в розмірі на умовах і в порядку, визначеному у відповідній додатковій угоді до Договору.
Згідно з пунктами 3.6 та 3.7 Договору, відшкодування витрат здійснюється Клієнтом в розмірі на умовах і в порядку визначеному у відповідній додатковій угоді до Договору. Факт наданих послуг підтверджується актом наданої правничої допомоги, який складається Бюро у двох примірниках і надається Клієнту. 
На виконання п. 1.4, п. 3.1, п. 3.6 Договору, Сторони 23.09.2025 уклали Додаткову угоду № 4 про те, що:
- зміст правової допомоги, що надається Клієнту: надання повного спектру професійної правничої допомоги, пов`язаного з представлення прав та законних інтересів Клієнта у Львівському окружному адміністративному суді при розгляді справи № 640/5096/19 за позовом Клієнта до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0200431206 від 07 березня 2019 року, в тому числі з підготуванням всіх процесуальних документів, які стосуються цієї справи;
- ПІБ адвокат, який надаватиме правову допомогу: Сайко Юрій Васильович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 6890/10, видане Радою адвокатів Київської області 05.09.2018);
- розмір гонорару Бюро: фіксований, а саме: 7 000, 00 грн. Також Сторони дійшли згоди, що якщо буде досягнуто мету змісту правової допомоги (прийнято судове рішення у справі № 640/5096/19 про скасування застосованих податковим повідомленням-рішенням № 0200431206 від 07 березня 2019 року до Клієнта штрафних санкцій у розмірі не менше ніж 90 %), Клієнт додатково сплачує Бюро «гонорар успіху» в розмірі 7 000, 00 грн;
- порядок і строк оплати гонорару: в безготівковому порядку на рахунок Бюро, що вказаний в розділі 6 Договору протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання Сторонами акту надання правничої допомоги;
- порядок і строк оплати гонорару успіху: в безготівковому порядку на рахунок Бюро, що вказаний в розділі 6 Договору протягом 5-ти банківських днів з моменту прийняття і набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/5096/19 про скасування застосованих податковим повідомленням-рішенням № 0200431206 від 07 березня 2019 року до Клієнта штрафних санкцій у розмірі не менше ніж 90 %.
Вид наданих позивачу послуг професійної правничої допомоги, їх вартість та факт оплати підтверджуються актом № 3 від 08.01.2026 про надання правничої допомоги за Договором про надання правової допомоги № 1 від 07.02.2020 та Додаткової угоди № 4 від 23.09.2025, відповідно до якого гонорар адвоката Сайка Ю.В. становить 7 000 грн та включає:
- підготування та подання 01.10.2025 до Львівського окружного адміністративного суду додаткових пояснень у справі № 640/5096/19;
- участь 02.10.2025 у судовому засіданні у Львівському окружному адміністративному суду у справі № 640/5096/19;
- участь 21.10.2025 у судовому засіданні у Львівському окружному адміністративному суду у справі № 640/5096/19;
- участь 20.11.2025 у судовому засіданні у Львівському окружному адміністративному суду у справі № 640/5096/19;
- участь 16.12.2025 у судовому засіданні у Львівському окружному адміністративному суду у справі № 640/5096/19;
- запланована участь 13.01.2026 у судовому засіданні у Львівському окружному адміністративному суду у справі № 640/5096/19.
Додані до матеріалів справи документи підтверджують надання адвокатом Сайком Ю.В. професійної правничої допомоги ТОВ «Країна казок» на підставі Договору про надання правової допомоги № 1 від 07.02.2020 та Додаткової угоди № 4 від 23.09.2025, акт про надання правничої допомоги від 08.01.2026 підтверджує отримання таких послуг позивачем і їх оплату.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Суд з огляду на умови Договору, Додаткової угоди до нього, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу в сумі 7 000, 00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Суд звертає увагу, що в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. 
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує також при розгляді цієї справи правовий висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19: у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги, не потрібен, оскільки його розмір не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.
Суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі № 200/14113/18-а сформував правову позицію, згідно з якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
При цьому, згідно з пунктом 14 розділу D Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам від 14.05.1981 № R (81) 7 щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, «за винятком особливих обставин сторона, яка виграла справу, в принципі має одержувати від сторони, яка програла справу, відшкодування видатків і витрат, включаючи гонорари адвокатам, котрі вона небезпідставно понесла в зв`язку із провадженням».
Вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу через призму сформованих Верховним Судом правових позицій, суд виснує, що визначена адвокатом сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі гонорару 7 000, 00 грн підтверджена належними та допустимими доказами, з огляду на що суд доходить висновку про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі інших 7 000,00 грн, що становлять «гонорар успіху», то такі витрати не є обов`язковими зобов`язаннями, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
У рішенні ЄСПЛ (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), суд вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду 12.05.2020 у постанові у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, яка визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат.
З урахуванням наведеного вище, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Аналогічні правові висновки викладені і в постанові Верховного Суду у справі № 380/25725/21 від 24 грудня 2024 року.
При цьому, ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді та досягнення обумовленого між сторонами успішного результату.
Водночас суд не встановив, що такі витрати як «гонорар успіху» були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим у даній справі.
З огляду на викладене та враховуючи заперечення представника відповідача щодо розміру судових витрат на правничу допомогу, суд виснує про часткове задоволення заяви представника позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу, тому стягненню підлягає 7 000,00 грн.
Щодо судових витрат у вигляді судового збору, то такі відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві в розмірі 2 363 грн 11 к., сплаченого згідно з платіжним дорученням № 327 від 21.03.2019. 
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 255, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Країна казок» (вул. Вишгородська, буд. 45-Б/1, м. Київ, 04114, код ЄДРПОУ 37392587) до Головного управління ДПС у місті Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, 04116, код ЄДРПОУ 44116011) про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0200431206 від 07.03.2019.
Стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, 04116, код ЄДРПОУ 44116011) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Країна казок» (вул. Вишгородська, буд. 45-Б/1, м. Київ, 04114, код ЄДРПОУ 37392587)2 363 (дві тисячі триста шістдесят три) грн 11 к. судових витрат у вигляді судового збору.
Стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, 04116, код ЄДРПОУ 44116011) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Країна казок» (вул. Вишгородська, буд. 45-Б/1, м. Київ, 04114, код ЄДРПОУ 37392587) 7 000 (сім тисяч) грн судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 19 січня 2026 року.

Суддя Хома О. П.