Справа № 569/17040/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 січня 2026 року Рівненський міський суд
Рівненської області

в особі судді – Ковальова І.М.
при секретарі – Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області департамент патрульної поліції Національної поліції України про поновлення процесуального строку на звернення до суду, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження по справі,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області 14 серпня 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області департамент патрульної поліції Національної поліції України про поновлення процесуального строку на звернення до суду, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження по справі.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у адміністративному позові та поновити ОСОБА_1 строк звернення з позовною заявою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5324144 від 27.07.2025; скасувати постанову інспектора 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області ЕНА №5324144 від 27.07.2025, яка винесена старшим лейтенантом поліції Максимчук Ю.А. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч.1 ст.126 КУпАП; на підставі ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

В судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що 27 липня 2025 року відносно її довірителя було винесено оскаржувану постанову. Крім того, того ж дня 27 липня 2025 року, з інтервалом у часі, о 06 год. 53 хв., відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР №403920, де у графі 12 «Дата, час, місце розгляду адміністративної справи» зазначена наступна інформація: «Рівне, вул.Шкільна, 1, 15.08.2025 09 год. 00 хв.». зазначає, що її довірителю не належно було повідомлено його права та строки оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. У зв`язку з чим позивач помилково вважав, що постанова та протокол будуть одночасно скеровані до суду та їх розгляд відбудеться 15.08.2025 о 09 год. 00 хв. В подальшому, 11 серпня 2025 року позивач з метою залучення адвоката, який здійснюватиме представництво його інтересів у суді, звернувся до адвокатського об`єднання «Кобра» та уклав договір про надання правничої допомоги №186/25-10 від 11.08.2025. В подальшому, 14 серпня 2025 року було подано даний позов до суду. Вважає, що пропуск строку є наслідком об`єктивних та непереборних причин, що не залежали від волі позивача та зумовлені виключно неналежними діями працівників поліції, які потягли за собою неможливість своєчасної реалізації права позивача на оскарження.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, для недопущення порушень процесуальних прав всіх учасників судового процесу, суд вважає, за доцільне поновити позивачу процесуальний строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Судом встановлено, такі факти і відповідні їм правовідносини.

27 липня 2025 року інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Максимчук Ю.А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5324144 з якої вбачається, що 27 липня 2025 року о 06 год. 17 хв. в м.Рівне по вул.Литовській, 117 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mini» без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п.2.1.г. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.126 ч.1 КУпАП. Прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення: штраф 425 грн.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст.62 Конституції України принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено ті обставини, що позивач вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення виходячи з наступного.

В позовній заяві та безпосередньо в судовому засіданні, представник позивача повністю підтримала викладені обставини у позові та додатково надала суду пояснення, що 27 липня 2025 року відповідач здійснив зупинку транспортного засобу під керуванням позивача, не проінформував та не роз`яснив останньому про причини зупинки. Також, зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №5324144 від 27 липня 2025 року не вбачається з яких підстав діяли працівники відповідного підрозділу Національної поліції України під час зупинки, яка стала підставою для перевірки наявності у позивача чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, без доказів того, що зупинення транспортного засобу було обумовлено недотриманням позивачем вимог ПДР України, тобто без застосування положень ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», вимога відповідача про пред`явлення відповідного документа позивачем є необґрунтованою та безпідставною. Відступлення від цих вимог закону вказує, що дії поліції при винесенні оскаржуваної постанови були неправомірними у розумінні ст.19 Конституції України. За таких обставин, позивача було протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, про що свідчить, як відсутність підстав для зупинки транспортного засобу, так і відсутність доказів порушення позивачем ПДР, як це передбачено ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».

Тому, представник позивача просить суд врахувати дані пояснення, викладене у позовній заяві та повністю задоволити заявлені позовні вимоги.

На спростування вказаних обставин, представником відповідача в судовому засіданні було повністю підтримано поданий відзив на позовну заяву та письмові пояснення по справі, які вона просила суд врахувати при винесенні рішення. Додаткового представник відповідача суду пояснила, що представник позивача не погоджується з винесеною відносно позивача постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою, мотивує це посилаючись на незаконність зупинки транспортного засобу, яким він керував, відсутність належних та допустимих доказів. Разом з тим звертає увагу суду, що позивач не заперечує в позовній заяві того факту, що при зупинці поліцейським, він не мав при собі та не пред`явив для перевірки чинний страховий поліс, що складає собою об`єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Крім того, того ж дня, за тих самих обставин, відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР №403920 про те, що о 06 год. 17 хв, в м.Рівне по вул.Литовська, 117, останній керував транспортним засобом «Mini», з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, сповільненість рухів. Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху. Своїми діями Позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Постановою в адміністративній справі №569/17042/25 від 09 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Рішення набрало законної сили 19.09.2025. Так, в мотивувальній частині постанови у справі №569/17042/25 від 09 вересня 2025 року, суд дослідив питання законності зупинки ТЗ, із рішення слідує: «Доводи сторони захисту про неправомірність зупинки транспортного засобу суд вважає безпідставними. З відеозапису видно, що причиною зупинки була відсутність страхового полісу транспортного засобу, про що ОСОБА_1 повідомлено поліцейським (хронологічний відрізок: 06:12:52 і далі за відео).» Вважає факт законності зупинки поліцейським транспортного засобу позивача преюдиційно встановленим. Зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП, що підтверджується самою постановою. Інші твердження представника позивача, жодним чином не спростовують вини позивача, є голослівними, адже заперечуючи факт допущення ним адміністративного правопорушення, належних та допустимих доказів на підтвердження наведених заяв не надано, а лише процитовано норми законодавства, що не потребує спростування.

Тому, враховуючи викладені пояснення та письмові пояснення викладені у відзиві, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу.

Пункт 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за позовом. Справа «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року серія А, №18, сс17-18, пп.35-36.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ (надалі – Закон України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Відповідно до ст.53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Частиною 1 статті 126 КУпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;  4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Строки та порядок зберігання матеріалів фото- і кінозйомки, відеозапису та результатів їх аналізу встановлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 2 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція №1026) портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції №1026 портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

Пунктами 4, 5 та 6 розділу II Інструкції №1026 передбачено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення; включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу; під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.

Тобто, нормами положень Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції №1026 передбачено право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення та вимоги до технічних приладів поліцейських.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч.1 ст.126 КУпАП.

У своїй позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача посилається на незаконність дій працівників поліції, а саме зупинки транспортного засобу під керуванням її довірителя.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа не повинна складати протокол про адміністративне правопорушення, однак зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного суду від 20.05.2020 справа №524/5741/16-а).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні було встановлено, і дані обставини не заперечувались представником позивача, на момент зупинки та перевірки документів у позивача був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 

Аналізуючи докази у справі суд виходить із того, що долучені разом із відзивом відеозаписи в повному обсязі підтверджують факт відсутності у позивача чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та відповідно і факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КупАП. При цьому повністю підтверджує законність дій працівника поліції при винесенні оскаржуваної постанови.

Зокрема, з долучених до відзиву відеозаписів вбачається, що поліцейським було повністю зафіксовано факт керування позивачем транспортним засобом 27 липня 2025 року. Крім того, з даних відеозаписів вбачається, що під час спілкування з поліцейськими, будь-якого тиску на водія ніким не чинилось. 

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5324144 від 27 липня 2025 року в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зазначено про фіксацію відеозапису.

При огляді вищезазначеного відеозапису представником позивача не було спростовано факту наявного порушення останнім ПДР під час керування транспортним засобом 27 липня 2025 року. 

Крім того, як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, того ж дня, за тих самих обставин, відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР №403920 про те, що о 06 год. 17 хв, в м.Рівне по вул.Литовська, 117, останній керував транспортним засобом «Mini», з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, сповільненість рухів. Постановою в адміністративній справі №569/17042/25 від 09 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Рішення набрало законної сили 19.09.2025. В мотивувальній частині постанови у справі №569/17042/25 від 09 вересня 2025 року, суд дослідив питання законності зупинки ТЗ, із рішення слідує: «Доводи сторони захисту про неправомірність зупинки транспортного засобу суд вважає безпідставними. З відеозапису видно, що причиною зупинки була відсутність страхового полісу транспортного засобу, про що ОСОБА_1 повідомлено поліцейським (хронологічний відрізок: 06:12:52 і далі за відео).»

Вказаних обставин, представником позивача спростовано не було.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «O’Halloran and Francis v. the United Kingdom», будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Суд зауважує, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вказаних критеріїв було дотримано поліцейським при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо позивача за ч.1 ст.126 КУпАП, жодних доказів щодо упередженого ставлення поліцейського до позивача чи перевищення повноважень, судом не встановлено.

Адміністративне стягнення накладено на позивача у розмірі визначеному санкцією ч.1 ст.126 КУпАП.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

При вирішенні даної справи спору, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження, натомість подав суду докази, котрі не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід звернути увагу, на те, що хоча КАС України і покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідача однак це не може розумітися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог.

Тому, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17).

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, необхідно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити відхилення інших доказів. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою правопорушення вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Відповідно ч.2 ст.69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі. При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що поліцейським було детально з`ясовано всі обставини справи, встановлено факт порушення позивачем ПДР, тому суд вважає, що представник відповідача довів правомірність винесення поліцейським оскаржуваної позивачем постанови, а тому з цих підстав у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,19,77,241-246,255,295 КАС України, суд,-
в и р і ш и в: 

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області департамент патрульної поліції Національної поліції України про поновлення процесуального строку на звернення до суду, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження по справі – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду. 

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 

Відповідач: Управління патрульної поліції в Рівненській області департамент патрульної поліції Національної поліції України, м.Рівне, вул.Ст.Бандери, 14а, код ЄДРПОУ 40108761

Суддя Рівненського
міського суду І.М.Ковальов