Справа № 145/2236/23
Провадження № 22-ц/801/344/2026
Категорія: 71
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець В. Д.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	Справа № 145/2236/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М., 
за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О., 
за участю сторін: позивача ОСОБА_1 та її адвоката Андреєвої О.В., представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Шлапака В.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці цивільну справу №145/2236/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Вінницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Андреєвої Олени Вікторівни на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2025 року, яке ухвалила суддя Іванець В.Д. в Тиврівському районному суді Вінницької області, повний текст складено 21 листопада 2025 року, 

в с т а н о в и в :

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Вінницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки, площею 0,2004 га, кадастровий номер 0523088601:02:001:0286, земельної ділянки, площею 0,2189 га, кадастровий номер 0523088601:02:001:0287, земельної ділянки площею 1,8728 га, кадастровий номер 0523088600:01:001:0349, земельної ділянки площею 1,8795 га, кадастровий номер 0523088600:01:001:0314.
Вона, як донька, є спадкоємицею першої черги на спадкування майна свого померлого батька. Прийняти спадщину та оформити свої спадкові права після смерті батька не може, оскільки в її актовому записі про народження в графі «відомості про батька» зазначається ОСОБА_4 , та зазначено, що відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України «зі слів матері». Але її біологічним батьком є ОСОБА_3 . Відповідно для того щоб реалізувати своє право щодо прийняття спадщини та оформлення спадкових справ на спадщину після смерті батька їй необхідно встановити той факт, що ОСОБА_3 є її біологічним батьком. Її батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_5 не перебували в зареєстрованому шлюбі, але проживали як одна сім`я в будинку матері, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 
Вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 але так як її батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідно відомості про батька в актовому записі про її народження були записані «зі слів матері». Позивачка до 1993 року проживала разом зі своїми батьками, але рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 20 травня 1993 року її матір – ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно неї. Відповідно з 1993 року по 2005 рік позивачка проживала та навчалась в Брацлавській школі-інтернат, далі навчалася в Немирівському будівельному технікумі. Під час навчання в технікумі їй повідомили, що її батько ОСОБА_3 перебуває в лікарні та потребує допомоги. Відповідно з цього моменту позивачка почала знову спілкуватися зі своїми батьком та матір`ю. В них почали будуватися справжні родинні відносини, вони один одного відвідували, підтримували, батьки знайшли спільну мову з її чоловіком та його родиною. За підтримки позивачки батько пройшов лікування від алкогольної залежності. Весь цей час її батьки проживали разом як одна сім`я. Після смерті дідуся і бабусі по лінії батька ОСОБА_3 , її батьки переїхали проживати в їх будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на який в подальшому ОСОБА_3 оформив спадкове право. У подальшому батько зареєстрував її та її доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в своєму будинку за вище вказаною адресою. Вона та її доньки постійно відвідували батьків, під час канікул її доньки постійно проживали у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , допомагали їм по господарству.
Таким чином, просила встановити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її батьком. Зобов`язати Вінницький відділ ДРАЦС у Вінницькому районні Вінницької області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни в актовий запис про її народження в частині «Відомості про батька» змінити прізвище, ім`я по батькові батька дитини з « ОСОБА_4 » на ОСОБА_3 .

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували кровну спорідненість між померлим ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1 , в тому числі тих, які б підтверджували спільне проживання ОСОБА_3 з матір`ю позивачки ОСОБА_5 та ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; спільне утримання і виховання ними позивачки, а також доказів, що з вірогідністю підтверджували б визнання ОСОБА_3 батьківства. Періодичне спільне проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 - матір`ю позивачки, не може слугувати доказом його батьківства відносно ОСОБА_1 . 
Місцевий суд визнав недопустимим доказомвисновок молекулярно - генетичної експертизи № 43067 від 10 липня 2024 року, оскільки він не є висновком за результатами судової експертизи, в розумінні статті 102 ЦПК України, а відповідно до Закону України «Про судову експертизу» не може бути належним доказом по справі, тому що підготовлений завідуючою клініко-діагностичною лабораторією ТОВ «МАМА ПАПА», яка не проходила відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України і не є атестованим судовим експертом, а ТОВ «МАМА ПАПА» не належить до суб`єктів судово-експертної діяльності.

Не погодившись із рішенням суду представник ОСОБА_1 – адвокат Андреєва О.В. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду було ухвалено на підставі неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та невідповідності висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Просила рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги відомості з погосподарської книги, в якій підтверджується проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 та трьома дітьми.
Також судом першої інстанції не було взято уваги інформацію, що ОСОБА_1 з 2009 року була зареєстрована за однією адресою з ОСОБА_3 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також той факт що ОСОБА_3 зареєстрував місце проживання у своєму будинку двох доньок (своїх онук). Даний факт є доказом того, що ОСОБА_3 визнавав факт батьківства щодо ОСОБА_1 та в подальшому вони вибудовували свої відносини на принципах взаємної поваги, підтримки як батько та донька, а дітей позивача визнавав своїми онуками.
Вважає висновок молекулярно-генетичної експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства. Даний метод встановлення батьківства приймається в тому числі й Європейським судом з прав людини, тому вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

 
Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

 
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 27 жовтня 1987 року серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася позивач ОСОБА_1 . Батьком ОСОБА_1 зазначений - ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_5 .

Відомості про батька ОСОБА_1 зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00036044955 від 05 липня 2022 року (т.1 а.с.18).

Відповідно до копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 , її місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою від 05 липня 2022 року № 2097 виданої виконкомом Немирівської міської ради ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на момент відкриття спадщини за цією адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Стрільчинці Вінницького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 травня 2022 року серія НОМЕР_2 .

Відповідно до погосподарської книги за 1986-1990 роки головою сім`ї зазначена ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а потім її дочка - ОСОБА_5 , до списку членів сім`ї входять: син ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , внук - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , внучка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з погосподарською книгою за 1991-1995 роки головою сім`ї зазначена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 - член сім`ї, ОСОБА_13 - дочка, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - сини, ОСОБА_1 - дочка (т.1 а.с.15).

Відповідно до погосподарської книги за 1996-2000 роки головою сім`ї зазначена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , до складу сім`ї входять: ОСОБА_3 - член сім`ї, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - сини, ОСОБА_1 - дочка (т.1 а.с.16).

Згідно з книгою погосподарського обліку на 2006-2010 роки головою домогосподарства по АДРЕСА_3 , зазначений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , до членів домогосподарства входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дочка, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - онука (т.1 а.с.14).

Відповідно до облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки головою домогосподарства по АДРЕСА_1 , зазначений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , до членів домогосподарства входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.13).

Рішенням суду Немирівського району Вінницької області від 20 травня 1993 року ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_12 , 1986 року народження, дочки ОСОБА_1 , 1987 року народження (т.1 а.с.19).

05 вересня 2009 року ОСОБА_3 набув права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05 лютого 2009 року та технічним паспортом на будинок (т.1 а.с.21, 34 – 37).

Відповідно до домової книги для прописки громадян, які проживають в АДРЕСА_3 за цією адресою зареєстровані: ОСОБА_3 з 03 липня 2009 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 26 червня 2009 року, які прибули з смт. Брацлав та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 12 липня 2011 року (т.1 а.с.27 – 29).

ОСОБА_3 на праві власності належали земельні ділянки площею: 0,2004 га, кадастровий номер 0523088601:02:001:0286 (державний акт серії ЯИ №974238), 0,2189 га, кадастровий номер 0523088601:02:001:0287 (державний акт серії ЯИ №974237), 1,8728 га, кадастровий номер 0523088600:01:001:0349 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 січня 2008 року, державний акт серії ЯИ №491545), 1,8795 га, кадастровий номер 0523088600:01:001:0314 (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №109903414 від 04 січня 2018 року) (т.1 а.с.20 – 26).

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 147/2022 до майна ОСОБА_3 28 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Немирівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. З аналогічною заявою про прийняття спадщини 28 червня 2022 року звернулася і відповідач ОСОБА_2 
21 грудня 2023 року до нотаріуса звернулася позивач ОСОБА_1 в якій просила відкласти вчинення будь-яких нотаріальних дій, оскільки вона звернулася до Тиврівського районного суду з позовною заявою про встановлення факту батьківства з ОСОБА_3 . 

ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася відповідач ОСОБА_14 , батьками якої зазначені ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 14 серпня 2025 року №00053014218 (т.1 а.с.202 – 203).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 14 серпня 2025 року № 00053010630, 27 квітня 1979 року відповідач ОСОБА_14 зареєструвала шлюб з ОСОБА_17 , після реєстрації шлюбу прізвище відповідача — ОСОБА_18 (т.1 а.с.200 – 201).

ІНФОРМАЦІЯ_11 народився ОСОБА_3 , батьками якого зазначені ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.159 на звороті).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги сумісне проживання і ведення спільного господарства матір`ю дитини та особою, батьківство якої встановлює суд, до народження дитини, або сумісне виховання чи утримання ними дитини, або докази, які достовірно підтверджують визнання особою свого батьківства.
Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо).
Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Згідно зі ст. 55 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт спільного проживання та ведення спільного господарства її матір`ю ОСОБА_5 з ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається відповідно до копії погосподарської книги за 1986 - 1990 роки, тобто до та після народження позивачки, її мати ОСОБА_5 проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , братом ОСОБА_11 та двома дітьми: ОСОБА_12 та власне позивачкою - ОСОБА_1 .

Відповідно до наданих позивачем доказів ОСОБА_3 почав проживати разом із ОСОБА_5 з 1991 року, в погосподарській книзі за 1991-1995 роки він зазначений як член сім`ї. Крім того, разом із ними мешкали троє дітей ОСОБА_5 , у тому числі й позивачка ОСОБА_1 .

Відповідно до погосподарської книги за 1996-2000 роки головою сім`ї зазначена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , до складу сім`ї входять: ОСОБА_3 - член сім`ї, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - сини, ОСОБА_1 - дочка (т.1 а.с.16).

Згідно з книгою погосподарського обліку на 2006-2010 роки головою домогосподарства по АДРЕСА_3 , зазначений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , до членів домогосподарства входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дочка, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - онука (т.1 а.с.14).

Відповідно до облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки головою домогосподарства по АДРЕСА_1 , зазначений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , до членів домогосподарства входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.13).

Отже матеріали справи містять інформацію, що позивачка ОСОБА_1 з 2009 року була зареєстрована за однією адресою з ОСОБА_3 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 доведено, що ОСОБА_3 визнавав факт свого батьківства по відношенню до неї при житті, чого вимагає ст. 53 КпШС України, яка підлягає застосуванню у цих правовідносинах, а тому позовна вимога про встановлення батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 та про внесення змін до актового запису про народження,підлягають задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що висновок молекулярно - генетичної експертизи № 43067 від 10 липня 2024 року, не може бути належним доказом по справі, виходячи з наступного.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що «СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Європейський суд з прав людини вказував, що необхідність захисту третіх осіб може виключати можливість змусити їх пройти будь-яке медичне обстеження, а саме ДНК-тест. Зокрема, якщо третьою особою є дитина (див., зокрема: MIKULIC v. CROATIA, № 53176/99, § 64, ЄСПЛ, 07 лютого 2002 року, BAGNIEWSKI v. POLAND, № 28475/14, § 54, ЄСПЛ, 31 травня 2018 року).

Відповідно до повідомлення про неможливість проведення експертизи судовий експерт сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Вінницького НДЕКЦ МВС України вказав, що згідно з методикою проведення судових біологічних експертиз за напрямком 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» вирішуються питання біологічного батьківства, біологічної спорідненості лише між особами, які мають прямий родинний зв`язок (батьки, діти). З цих причин питання біологічної спорідненості між племінницею та рідною тіткою не вирішується (т.1 а.с.224 – 225).

Згідно з висновком молекулярно-генетичної експертизи ТОВ «МАМА ПАПА» від 10 липня 2024 року № 43067 ймовірність того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , є біологічною тіткою, тобто сестрою батька або матері за обома батьками, відносно учасниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,99 % (т.1 а.с.89 – 106).

Висновок молекулярно-генетичної експертизи ((т.1 а.с.89 – 106) виготовлений спеціалістом ТОВ «Папа Мама», яке має відповідну ліцензію МОЗ України. В реквізитах ліцензіата міститься запис щодо рішення про видачу ліцензії від 03 листопада 2016 року № 1168 та вказано спеціальності, зокрема, генетика медична.

У висновку зазначено, що завідуюча клініко-діагностичної лабораторії ТОВ «Мама Папа» ОСОБА_19 має повну вищу освіту за спеціальністю «Генетика», а саме диплом магістра з відзнакою НОМЕР_3 від 30 червня 2014 року, сертифікат спеціаліста № 00385 Національної медичної академії післядипломної освіти ім. Шупика за спеціальністю «Лабораторна генетика», стаж роботи на посаді з 2020 року.

Про відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статтями 384, 385 КК України попереджена.

Матеріали висновку містять фото з підписами учасників, відповідального за забір біоматеріалу та акт відбирання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження), в якому зазначено, що після відібрання зразки букального епітелію упаковані та опечатані. Упаковки завірені підписами громадян та особою, що проводила ідентифікацію та відбір зразків. Забір біологічного матеріалу зробила співробітник медичного центру ОСОБА_20 .
При цьому, зауважень щодо процедури відбору зразків та їх пакування не поступило від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 

Вказаний висновок експертизи в сукупності підтверджує біологічне батьківство позивачки стосовно ОСОБА_3 .

Отже, суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку, що висновок молекулярно - генетичної експертизи № 43067 від 10 липня 2024 року, не може бути належним доказом по справі.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2025 року в справі №549/419/23.

Проаналізувавши досліджені судом докази, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та приходить до висновку про те, що в судовому засіданні беззаперечно доведено, що ОСОБА_3 при житті визнавав факт свого батьківства по відношенню до позивачки ОСОБА_1 , проживав разом з нею, її дітьми (своїми онуками) та її матір`ю ОСОБА_5 в одному помешканні, займався їх вихованням та утриманням, що є підставою для встановлення факту, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, рішення суду ухвалено судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушенням вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому в силу положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Андреєвої Олени Вікторівни задовольнити.
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Вінницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства – задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Зобов`язати Вінницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районні Вінницької області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_1 №3 від 27 жовтня 1987 року, в частині «Відомості про батька» змінити прізвище, ім`я по батькові батька дитини з « ОСОБА_4 » на ОСОБА_3 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 лютого 2026 року.

Головуючий      Сопрун В.В.

Судді       Міхасішин І.В.

Стадник І.М.