ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/11725/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Малиш Н.І.,        
                    розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 р. в адміністративній справі №280/11725/24 за позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача  Міністерство оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                             В С Т А Н О В И В:

                     ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив:
                    - визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000,00 грн. за періоди стаціонарного лікування з 01 липня 2024  р. по 22 липня 2024 р., з 25 липня 2024 р. по 15 серпня 2024 р., з 16 серпня 2024 р. по 21 серпня 2024 р.;
          - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000, 00 грн. за період стаціонарного лікування  з 01 липня 2024  р. по 22 липня 2024 р., з 25 липня 2024 р. по 15 серпня 2024 р., з 16 серпня 2024 р. по 21 серпня 2024 р. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
          В обгрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 проходив військову службу та 22 березня 2024 р. отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. В періоди з 01 липня 2024  р. по 22 липня 2024 р., з 25 липня 2024 р. по 15 серпня 2024 р., з 16 серпня 2024 р. по 21 серпня 2024 р. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні. За ці періоди відповідачем не здійснено позивачу в повному обсязі нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 р. 
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
          У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати його рішення та 
прийняти нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити.           
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції рішення прийнято без належного аналізу обставин справи, без вивчення поданих доказів та всупереч положенням Постанови КМУ№168, наказу МОУ №260, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідачем додаткова  винагорода виплачена йому в меншому розмірі. Судом першої інстанції помилково покладено на позивача обов`язок надання розрахунку належної йому до виплати суми додаткової винагороди, оскільки саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень, мав довести обґрунтованість своїх дій та належність здійснених виплат. 
          В поданому відповідачем письмовому відзиві на апеляційну скаргу вказано про необхідність залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.  Відзив обгрунтовано тим, що на підставі наказів командира Військової частини НОМЕР_1 нараховано та виплачено ОСОБА_1 в повному обсязі додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України  №168 від 28 лютого 2022 р. за періоди стаціонарного лікування з 01 липня 2024  р. по 22 липня 2024 р., з 25 липня 2024 р. по 15 серпня 2024 р., з 16 серпня 2024 р. по 21 серпня 2024 р. у розмірі до 100 000, 00 грн.  пропорційно дням перебування на лікуванні.
          У відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач вказав, що  відповідач застосував занижений еквівалент при розрахунку розміру належної йому до виплати додаткової винагороди, та привів свій варіант розрахунку. 
          Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.
           ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та у періоди з 01 липня 2024  р. по 22 липня 2024 р., з 25 липня 2024 р. по 15 серпня 2024 р., з 16 серпня 2024 р. по 21 серпня 2024 р. проходив стаціонарне лікування у зв`язку із отриманням травми, поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 318 від 11 листопада 2024 р. ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
          Вважаючи, що Військовою частиною   НОМЕР_1 не проведено нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 р. в належному розмірі, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом. 
             Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції керувався тим, що позивачу вже нарахована та виплачена додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 р. у періоди проходження ним стаціонарного лікування у зв`язку із отриманням травми, поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини з 01 липня 2024  р. по 22 липня 2024 р., з 25 липня 2024 р. по 15 серпня 2024 р., з 16 серпня 2024 р. по 21 серпня 2024 р. відповідно до наказів відповідача, які  не оскаржувалися. Також судом вказано, що не погоджуючись із розміром додаткової винагороди,  позивач не конкретизував, в чому саме полягає така незгода.
          Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
          На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №168 пунктом 1-1, 1-2 якої встановлено, що військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
          Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій довідки Військової частини НОМЕР_1 
№ 23/38/005 від 02 січня 2025 р. та картки особового рахунку ОСОБА_1 , йому було нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 р., а саме:
          - за період з 01 липня 2024 р. по 22 липня 2024 р. в сумі 70 967,74 грн. на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 3007 від 05 серпня 2024 р.;
          - за період з 25 липня 2024 р. по 01 серпня 2024 р. в сумі 22 580,65 грн. на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1  № 4054 від 05 жовтня 2024 р.;
          - за період з 01 серпня 2024 р. по 15 серпня 2024 р. в сумі 48 387,10 грн. на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1  № 4054 від 05 жовтня 2024 р.;
          - за період з 16 серпня 2024 р. по 21 серпня 2024 р. в сумі 19 354,84 грн. на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 4762 від 09 листопада 2024 р.
          Позивачем вказані накази не оскаржувалися, тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заявлених ним позовних вимог.   
          Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
          Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                      П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 р. в адміністративній справі №280/11725/24 - залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили  05 листопада 2025 р. та оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.     

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш