Справа № 345/5838/25 
Провадження № 22-ц/4808/241/26 
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач):  Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В.М., Максюти І. О., 
секретаря     Шемрай Н.Б.
за участю третьої особи ОСОБА_1 
представника позивача адвоката Казак Є.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2025 року, постановлену у складі судді Онушканича В. В. в м. Калуші, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року представник ФОП ОСОБА_3 – ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути солідарно із відповідачів заборгованість у розмірі 1282,84 грн, яка складається із 965,58 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з липня 2019 року до квітня 2021 року, інфляційні втрати у розмірі 245,44 грн, 3% річних у розмірі 71,82 грн, а також стягнути із відповідачів судові витрати у розмірі 7968,96 грн.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2025 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів – ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення 
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2025 рокуприйнято відмову позивача ФОП ОСОБА_3 від позову до  ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.
Провадження в цивільній справі за позовом ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_3 242,24 грн судового збору та 500,00 грн витрат за надання правничої допомоги.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 242,24 грн судового збору та 500,00 грн витрат за надання правничої допомоги.
Повернуто з державного бюджету ФОП ОСОБА_3 сплачений ним згідно з платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» № 414 від 14 жовтня 2025 року судовий збір в розмірі 484,48 грн.
В обґрунтування ухвали суд вказав, що оскільки відмова представника позивача від позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, її необхідно прийняти, а провадження у справі закрити. 
Крім того, суд зазначив, що оскільки позивач відмовився від позову, відповідачами до початку розгляду справи по суті фактично визнано позовні вимоги, то 50 % суми судового збору, сплаченого при поданні позову (484,48 грн) необхідно повернути позивачу з державного бюджету, а решту суми судового збору – стягнути в рівних частинах із відповідачів на користь позивача (по 242,24 грн).
Також суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів судових витрат відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України, оскільки позивач не підтримує заявлені вимоги внаслідок їх задоволення відповідачами після пред`явлення позову.
Оцінивши складність справи, обсяг виконаних робіт (наданих послуг), ціну позову, незначний обсяг юридичної та технічної роботи, необхідної для підготовки справи до розгляду, реальний час, витрачений на надання правничої допомоги, а також з урахуванням того, що справа розглядалася в порядку письмового провадження без виклику сторін, а відповідачі сплатили суму боргу одразу після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу в розмірі 5 256,57 грн та їх невідповідність критеріям реальності й розумності.
У зв`язку з цим суд зменшив розмір витрат на правничу допомогу до 1 000 грн та стягнув із кожного відповідача по 500 грн.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі не у зв`язку з відмовою позивача від позову, а у зв`язку з тим, що на час розгляду справи був відсутній предмет спору, оскільки під час розгляду справи заборгованість, яку просив стягнути позивач, була сплачена.
У зв`язку з цим вважає, що судовий збір підлягав поверненню позивачу з державного бюджету, а витрати на правничу допомогу в такому випадку не підлягають стягненню.
З урахуванням заяви про усунення недоліків апеляційної скарги, просить змінити підстави закриття провадження у справі, відмовити у стягненні судових витрат.
Позиція інших учасників справи
Представник ФОП ОСОБА_3 – ОСОБА_7 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.
Зазначила, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі з підстав відмови позивача від позову. Крім того, суд правильно стягнув із відповідачів судові витрати з огляду на те, що позивач не підтримав свої вимоги внаслідок задоволення їх відповідачами після пред`явлення позову.
Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні третя особа ОСОБА_1 погодився із доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 , просив її задовольнити.
Представник позивача – ОСОБА_7 заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Статтею 255 ЦПК України визначено підстави для закриття провадження у справі.
Відповідно до частини першої вказаної статті суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:
1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;
2) відсутній предмет спору;
3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;
4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;
5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом;
6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу;
7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;
8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (частина друга статті 255 ЦПК України).
У справі, що переглядається, після відкриття провадження ОСОБА_2 подав відзив на позов, у якому зазначив, що 03 листопада 2025 року ним було сплачено заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1282,84 грн, яка існувала перед позивачем, у зв`язку з чим він просив суд закрити провадження у справі з підстави відсутності предмета спору.
В подальшому, 10 листопада 2025 року представник позивача подав до суду заяву, в якій повідомив, що позивач не підтримує позовні вимоги внаслідок їх задоволення одним із відповідачів, а тому просив суд прийняти відмову позивача від позову та закрити провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України.
Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу виходив із того, що відмова представника позивача від позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому її необхідно прийняти, а провадження у справі закрити. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Право вибору процесуального способу завершення судового спору з відповідачем, за наявності відповідних підстав, належить позивачеві. У спірному випадку позивач реалізував це право шляхом подання заяви про відмову від позову, чим припинив подальший розгляд справи. Подана заява відповідала вимогам цивільного процесуального законодавства, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови в її прийнятті.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був закрити провадження у справі не у зв`язку з відмовою позивача від позову, а у зв`язку з тим, що на час розгляду справи був відсутній предмет спору, оскільки під час розгляду справи заборгованість, яку просив стягнути позивач, була сплачена, апеляційний суд уважає необґрунтованими.
Так, у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року в справі № 638/3792/20 зроблено висновок, що суд закриває провадження в справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
Такі ж висновки містять постанови Верховного Суду від 05 листопада 2025 року в справі № 462/8477/24, від 13 листопада 2025 року в справі № 278/330/14-ц.
На підставі викладеного, оскільки у цій справі обставини, з якими відповідач пов`язує необхідність закриття провадження, виникли після подання позову та відкриття провадження у справі, це унеможливлює закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору, а відтак відсутні передумови для закриття провадження у справі з інших підстав, ніж визначені судом першої інстанції.
Крім того, суд першої інстанції, встановивши, що позивач відмовився від позову внаслідок задоволення вимог одним із відповідачів після пред`явлення позову, обґрунтовано, керуючись частиною третьою статті 142 ЦПК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат.
Ураховуючи наведене, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, що підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, апеляційний суд уважає, що підстави для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 10 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:         В. М. Барков
І. О. Максюта