Справа № 589/309/25 
Провадження № 2-а/589/72/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року 

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого судді Курбанової А.Р., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення і закриття провадження у справі,-
ВСТАНОВИВ:

17.01.2025 року до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшов позов адвоката Янєвої Л.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 5789 від 08 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 17000 грн. та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.
Позов обґрунтований доводами про те, що вищезазначена постанова є протиправною, оскільки вона винесена з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення було порушено право позивача на всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин, вирішення в точній відповідності з законом. Позивач наполягає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягало закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки він 29.05.2014 року був виключений з військового обліку на підставі п.п.6 п.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину, а тому не є військовозобов`язаним. У зв`язку з чим, не повинен виконувати правила військового обліку, в тому числі проходити військово-лікарську комісію для визначення ступеню придатності до військової служби.
09.04.2025р. від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що при перевірці представником ІНФОРМАЦІЯ_2 своєчасності та повноти оновлення даних позивача, було виявлено відсутність актуальних даних щодо його стану здоров`я. У зв`язку з цим, офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном ОСОБА_2 було запропоновано позивачу отримати направлення на ВЛК № 253 від 26.12.2024 року та картку обстеження та медичного огляду № 253, пройти військово-лікарську комісію (далі - ВЛК). В присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивач відмовився від отримання направлення та картки обстеження та медичного огляду для проходження ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби, про що було складено акт відмови від проходження ВЛК. Зважаючи на відповідну відмову позивача, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 5789. Крім того, зазначив, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, доведено його права та обов`язки, які передбачені ст. 268 КУпАП та повідомлено дату час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що свідчить його підпис в протоколі про адміністративне правопорушення № 5789. Також позивачем було отримано другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення, що посвідчено його особистим підписом. Під час розгляду справи 30.12.2024 позивачем було заявлено усне клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з потребою залучити адвоката. За таких обставин розгляд справи про адміністративне правопорушення було відкладено на 08 січня 2025 року. 08 січня 2025 року ОСОБА_1 прибув на розгляд справи разом з адвокатом Янєвою.Л.А. ОСОБА_1 та його захисник Янєва Л.А. просили закрити справу з підстав, які були викладені в поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення саме через те, що ОСОБА_1 , на його думку, не є військовозобов`язаним, оскільки його виключено з військового обліку як особу, яка раніше була засуджена за вчинення злочину. Проте за чинними нормами ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, відтак - порушником правил військового обліку та проходження медогляду з точки зору положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оскільки з 18.05.2024 підлягає взяттю на військовий облік та може бути призваними на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а отже притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП було правомірним.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідно до довідки про звільнення серії СУМ №02127 ОСОБА_1 був засуджений 07.12.2006р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна та відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби з 09.09.2006р. по 22.02.2010р./а.с.26/.
29.05.2014р. ОСОБА_1 виключений з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі ст.37 п.6 п.п. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, відповідно до даних військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 15.12.1997р. /а.с.24-25/.
26.12.2024р. офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол № 5789 /а.с.27/, згідно з яким останньому ставилося у провину вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, за наступних обставин: військовозобов`язаний ОСОБА_1 , згідно з актом, складеним 26.12.2024 року, відмовився від отримання картки обстеження та медичного огляду №253 та проходження військово-лікарської комісії, чим порушив ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Із протоколу №5789 вбачається, що ОСОБА_1 в своїх поясненнях при складанні протоколу зазначив, що відмовився від отримання картки обстеження та медичного огляду, направлення на ВЛК, у зв`язку з тим, що звільнений від військового обов`язку, як такий, що виключений з військового обліку 29.05.2014 р. на підставі п.п.6 п.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину. Другий примірник протоколу отримав, про що свідчить його особистий підпис в протоколі.
Крім того, до протоколу № 5789 від 26.12.2024р. додаються акт відмови ОСОБА_1 від проходження військово-лікарської комісії від 26.12.2024р., картка обстеження та медичного огляду №253 /а.с.52/, направлення ОСОБА_1 для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ЗСУ, у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації /а.с.52, зворот/, копія військового квитка позивача серії НОМЕР_1 .
В копії книги реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_2 також зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження ВЛК (пункт 253) /а.с.50/.
З копії акту відмови від проходження військово-лікарської комісії від 26.12.2024р. вбачається, що гр. ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с. 52/.
08.01.2025р. тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_5 винесено постанову № 5789 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. /а.с.28-30/. Так, відповідно до постанови військовозобов`язаний ОСОБА_1 , згідно з актом, складеним 26.12.2024р., відмовився від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії № 253 від 26.12.2024 року та картки обстеження та медичного огляду №253 та проходження військово-лікарської комісії, чим порушив ч.1-3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення №5789 від 08.01.2025 р. неправомірною, передусім, з підстав неврахування того, що він не є військовозобов`язаним, оскільки відбував покарання за особливо тяжкий злочин, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Зважаючи на позиції сторін у справі, суд вважає за необхідне, передусім, зупинитися на наступному.
Відповідно до ст. 2 ч. 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, зокрема, вчинення особою адміністративного правопорушення.
Суд наголошує на тому, що перевірці у такому випадку підлягають дії суб`єкта владних повноважень саме під час прийняття рішення та врахування ним усіх обставин також саме на час прийняття рішення.
Підтвердження наявності таких обставин на час прийняття рішення зазвичай закріплене у відповідних процедурах, що регламентовані законними та підзаконними актами, дотримання яких і дія у межах яких, є обов`язком суб`єкта владних повноважень, згідно зі ст. 19 Конституції України.
Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За приписами статті 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 210-1 КУпАП. 
За приписами ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оборону України» громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Згідно з ч.1-3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає:підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до норми ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порушення якої ставилося позивачу у провину згідно з протоколом, передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, крім іншого, проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_3, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_3, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України.
Проходження військовозобов`язаною особою обов`язкового медичного огляду є невід`ємною складовою військового обов`язку.
Аналіз вищенаведених норм дає можливість дійти висновку, що відмова від проходження медичного огляду ВЛК суперечить чинному законодавству, проходження медичного огляду ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560). Порядок №560 визначає, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.
За приписами п.п. 69 Порядку № 560 особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.
Даних про те, що позивач має чинне рішення (постанову) про придатність до військової служби матеріали справи не містять. 
Пунктом 74 Порядку №560 визначено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_3 видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_3, та строк завершення медичного огляду.
Відповідно до п. 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 (далі - Положення; в редакції станом на 26.12.2024 року) медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ІНФОРМАЦІЯ_3, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ІНФОРМАЦІЯ_3, лікарями, які входять до складу ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на ВЛК, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду за формою, наведеною у додатку 12 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, та видається військовозобов`язаному під особистий підпис.
Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ІНФОРМАЦІЯ_3.
На виконання вказаних законодавчих приписів 26.12.2024р. ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 було видано направлення позивачу для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ЗСУ, у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період. Вказане направлення було зареєстровано у відповідній Книзі реєстрації направлень /а.с. 50, 52, зворот/. Також складено картку обстеження та медичного огляду № 253 /а.с. 52/. Проте, позивач, всупереч наведеним вимогам закону, безпідставно відмовився від отримання цих документів та медичного огляду для визначення придатності до військової служби, що є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Факт відмови позивачем визнається. 
Оскільки останній, будучи військовозобов`язаним, відмовився від проходження медичного огляду за направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 в особливий період, чим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП. 
Доводи сторони позивача, що він не є військовозобов`язаним, оскільки виключений з військового обліку на підставі п.п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» (в редакції, чинній до 17.05.2024р.), суд до уваги не приймає з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави. 
Статтею 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» врегульовано питання взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Виключення з військового обліку означає, що особа втрачає статус військовозобов`язаного та на неї не поширюються обов`язки з військового обліку. Зокрема, така особа після виключення з обліку не зобов`язана проходити ВЛК. 
Дійсно, відповідно до п. 6 ч. 6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній станом на час засудження позивача в 2006р. та його виключення з військового обліку 29.05.2014р.), виключенню з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 підлягали громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Дана підстава виключення з військового обліку існувала до 18.05.2024р.
ОСОБА_1 був засуджений 07.12.2006р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч.3 ст.187, ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі. Злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України, з урахуванням положень ст. 12 Кримінального кодексу України (у редакції, чинній на час вчинення позивачем злочину), є особливо тяжким злочином, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.
Тобто позивача було засуджено за скоєння особливо тяжкого злочину до позбавлення волі, у зв`язку з чим він 29.05.2014р. був виключений з військового обліку.
Проте 18.05.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який у значній мірі змінив правила військового обліку та підстави для зняття або виключення з військового обліку. В тому числі змінилися умови мобілізації для осіб, які раніше були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Наразі відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» право на виключення з військового обліку мають лише громадяни, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В абзацах першому і другому пункту 2 мотивувальної частини рішення від 09.02.99 № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
З наведеного слідує, що з 18.05.2024 навіть громадяни України, які раніше були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п. 6 ч.6 ст. 37 Закону № 2232-XII (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.
Таким чином, судом не приймаються до уваги доводи позивача, що він не є військовозобов`язаним.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Між тим, в межах даної справи судом не встановлено істотних порушень прав позивача, які б впливали на правомірність відповідного рішення та могли слугувати причиною для скасування оскаржуваної постанови.
Доводи позову про те, що інкриміноване позивачу порушення ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не утворює складу адімністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 -1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період судом також не враховується, оскільки такі є помилковими, адже норма ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» спрямована на забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України людськими ресурсами, що використовуються для забезпечення потреб сил оборони відповідно до законів України. А тому її порушення утворює порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
Разом з тим, суд вважає помилковим зазначення у оскаржуваній постанові як обставини, що обтяжує відповідальність за адміністративне правопорушення - вчинення правопорушення в умовах воєнного стану, адже така передбачена в ч. 3 ст. 210-1 КупАП як ознака правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, а тому повторно врахуванню не підлягає. 
Разом з тим наявність вказаного недоліку не впливає на правомірність відповідного рішення та не може слугувати причиною для скасування оскаржуваної постанови чи зміни змінити заходу стягнення в межах, передбачених законом про відповідальність за адміністративне правопорушення, зважаючи на те, що на позивача накладене мінімальне стягнення, передбачене цим законом.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі №500/26/22. 
Підсумовуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесена правомірно, повноважним на те органом (посадовою особою), яким були всебічно, повно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, на підставі належних та допустимих доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. 
Приймаючи оскаржувану постанову №5789 від 08.01.2025р. ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_5 діяв у межах, наданих йому повноважень, та у спосіб, передбачений законом, істотних порушень законодавства не допустив.
Враховуючи викладене, постанова ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення адміністративного стягнення №5789 від 08.01.2025р. підлягає залишенню без змін, як правомірна та обґрунтована, а адміністративний позов ОСОБА_1 - без задоволення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі статті 139 КАС України, суд зазначає, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.77, 243, 246, 250, 286 КАС України, суд,-  

ВИРІШИВ:

Залишити постанову №5789 від 08.01.2025р. тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_5 про накладення адміністративного стягнення - без змін, а адміністративний позов ОСОБА_1 - без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення (підписання) рішення.
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 272 КАС України.  

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області        А.Р.Курбанова