ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 369/12531/22
провадження № 51-4133км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника 
ОСОБА_6 в інтересах засудженої   ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 12022116390000304, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Вступ
ОСОБА_8 25 серпня 2022 року приблизно о 15:00, перебуваючи в 
с. Петрушки Бучанського району Київської області, умисно спричинила потерпілій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження.
Суд першої інстанції засудив   ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України, кваліфікувавши її діяння як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. 
Апеляційний суд, переглянувши вирок суду першої інстанції, залишив судове рішення без змін.
У поданій касаційній скарзі захисник просить скасувати рішення апеляційного суду й призначити новий розгляд у цьому суді.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в порядку касаційного розгляду має відповісти на доводи щодо постановлення апеляційним судом рішення з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 
03 листопада 2023 року    ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 
Цим же вироком вирішено заявлений цивільний позов.
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винною у тому, що вона 25 серпня 
2022 року приблизно о 15:00 біля будинку АДРЕСА_1 на ґрунті тривалих неприязних стосунків з потерпілою ОСОБА_7   штовхнула останню, унаслідок чого потерпіла впала на квітник та вдарилася долонею правої руки в кут квітника. Після цього ОСОБА_8 схопила потерпілу за волосся, силою потягнула її до себе та вкусила її за груди, у результаті чого у потерпілої виявлено два синці правої та лівої молочних залоз, що належать до легких тілесних ушкоджень, та рану правої кисті, яка належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Київський апеляційний суд ухвалою від 05 серпня 2025 року вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Суть доводів касаційної скарги зводиться до того, що, надаючи свою оцінку доказам та фактичним обставинам у цьому кримінальному провадженні, захисник зазначає про неправильну кваліфікацію судом першої інстанції, а в подальшому і апеляційним судом, дій засудженої за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки в ході обопільного конфлікту у засудженої не було умислу на заподіяння потерпілій тілесного ушкодження у вигляді рани правої кисті, а це тілесне ушкодження вона отримала від падіння та удару рукою об квітник, а тому дії засудженої охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 125 КК України.
Про ці обставини зазначалося в апеляційній скарзі, що, на переконання захисника, залишилося без належної оцінки апеляційного суду, тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Учасники судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника 
не подавали.
У судовому засіданні захисник виступив на підтримку поданої касаційної скарги, а прокурор та потерпіла заперечили щодо її задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано в статтях 409 і 411 КПК України, просить дати доказам у справі іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника, в якій порушувалися питання невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та юридичної оцінки дій засудженої, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну оцінку вчиненому.
Щодо встановлення у засудженої спрямованості умислу на заподіяння потерпілій легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. 
У касаційній скарзі захисник не оспорює висновків суду про доведеність винуватості засудженої у заподіянні потерпілій легких тілесних ушкоджень у вигляді двох синців молочних залоз та правильність вирішення заявленого цивільного позову. 
Колегія суддів зазначає, що за приписами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
Висновок місцевого суду, з яким погодився апеляційний суд, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, зроблено з дотриманням правил безпосередності дослідження доказів, на підставі з`ясування обставин, що належать до предмета доказування, які підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до правил ст. 94 КПК України. Ці докази, оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку, є достатніми для визнання ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. 
Такі висновки здійснено на підставі належної оцінки доказів, серед яких: показання засудженої ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_7 , дані висновку експерта від 13 вересня 2022 року № 112, дані висновку експерта від 30 вересня 2022 року № 196, дані слідчого експерименту від 29 вересня 2022 року за участю потерпілої.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про неправильну кваліфікацію судом першої інстанції, а в подальшому і апеляційним судом, дій засудженої за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки в ході обопільного конфлікту у засудженої не було умислу на заподіяння потерпілій тілесного ушкодження у вигляді рани правої кисті, а це тілесне ушкодження вона отримала від падіння та удару рукою об квітник, а тому дії засудженої охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 125 КК України, то вони є безпідставними,не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються ними.
За фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, дії   ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
З об`єктивної сторони злочин характеризується: діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.
Суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. 
Колегія суддів звертає увагу, що ознаки суб`єктивної сторони й особливості психічного ставлення винуватої особи встановлюються судами з урахуванням характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленими фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення. При встановленні форми та виду вини, суд у кожному конкретному випадку виходить з аналізу всіх зібраних у справі доказів і сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховує спосіб вчинення кримінального правопорушення і характер застосованого насильства, кількість і локалізацію на тілі потерпілої особи поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення протиправних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки тощо. 
Доказування суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 125 КК України, досить часто ґрунтується не на одному чи кількох доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, за якими встановлено характер дій обвинуваченої, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку його вчинення, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, як умисел щодо заподіяного тілесного ушкодження. 
Виходячи із сукупності обставин вчиненого діяння, суд небезпідставно виходив із того, що суб`єктивне ставлення ОСОБА_8 до наслідків своїх дій виявляється в умисній формі вини. Штовхаючи потерпілу, яка є особою похилого віку, з достатньою силою для її падіння, ОСОБА_8 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачала настання суспільно небезпечних наслідків від такого падіння. 
Наведені обставини свідчать про те, що   ОСОБА_8 , штовхаючи потерпілу, від чого вона впала, хоча не бажала, але свідомо припускала настання наслідків. При чому тяжкість цих наслідків у її свідомості не було конкретизовано. У такому разі є всі підстави констатувати наявність непрямого умислу в діях  ОСОБА_8 щодо спричинення потерпілій ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. 
Підстав уважати заподіяння тілесного ушкодження випадковим наслідком, коли особа не передбачала, не повинна була і за обставинами справи не могла їх передбачити (казусом), за матеріалами кримінального провадження не вбачається. 
З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження дії 
  ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.
Отже, колегія суддів не встановила неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо юридичної оцінки вчиненого засудженою кримінального правопорушення за вказаною вище нормою КК України. Тому доводи касаційної скарги захисника в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.
Водночас, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу безпідставною, та належним чином мотивував свою позицію. 
При цьому апеляційний суд не встановив порушень процесуального законодавства під час збирання, дослідження та оцінки наведених судом першої інстанції доказів, як і не встановив підстав для визнання таких доказів недопустимими.
Отже, під час касаційної процедури колегія суддів не встановила, за доводами касаційної скарги захисника, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для зміни чи скасування оскарженого судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та узгоджується з приписами статей 370, 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування судового рішення під час перевірки цього кримінального провадження колегія суддів не встановила.
Інші доводи, викладені в касаційній скарзі захисника та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанції у процесі розгляду провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційну скаргу захисника має бути залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року щодо  ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої   ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3