Справа № 135/1285/25
Провадження № 22-ц/801/30/2026
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривешко І. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року	Справа № 135/1285/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Ковальчука О. В.,
Суддів: Шемети Т. М., Панасюка О. С., 
за участю секретаря судового засідання Кулішко Б.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб Ладижинської міської ради Вінницької області, приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Смоляк Людмили Станіславівни, про встановлення факту, що має юридичне значення,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою його представником – адвокатом Бесараб Оленою Дмитрівною, на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області про відмову у відкритті провадження, постановлену у цій справі 09 вересня 2025 року у м. Ладижин суддею цього суду Кривешко І.В., дата складення повного тексту судового рішення не відома,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із вищевказаною заяво, в якій просив встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом заявника  ОСОБА_1 .
Даний факт він просив встановити з метою реалізації прав спадкоємця за законом після смерті  ОСОБА_2 .
09.09.2025 року ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області у відкритті провадження у даній справі відмовлено.
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що із заяви ОСОБА_1 вбачається, що його вимога (факт, який просить встановити заявник) може вплинути на права інших осіб, а тому стосується вирішення спору про право, відтак ОСОБА_1 належить звернутися до суду з відповідним позовом в порядку позовного провадження. Отже, на підставі частини 4 статті 315 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
Не погодившись із такою ухвалою суду,  ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Бесараб О.Д., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги представник  ОСОБА_1  зазначив, що, необхідність встановлення факту родинних відносин для отримання спадщини саме по собі ще не свідчить про наявність спору. При цьому вказує, що суд не встановив коло осіб, на чиї права може вплинути заявлена вимога, а також між ким існує спір, адже існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
У постанові від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.
Виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15.01.2025 року у справі № 441/1215/24.
Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (див. постанови Верховного Суду від 15.11.2021 року у справі № 554/10125/20 , від 03.08.2022 року у справі № 759/12740/21).
Зі змісту заяви  ОСОБА_1  вбачається, що метою його звернення до суду є встановлення в судовому порядку факту родинних відносин з братом, необхідного для прийняття спадщини, оскільки після смерті останнього  ОСОБА_1 звернувся у встановленому законом порядку до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, з огляду на те, що надані ним документи не підтверджують родинні зв`язки з померлим.
Однак, суд першої інстанції не встановив і у оскаржуваній ухвалі не вказав, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (ЦК України), який би оспорював вказаний факт родинних відносин та право заявника на прийняття спадщини, тобто не встановив коло спадкоємців, а також, між ким існує спір щодо спадкового майна, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.
Необхідність встановлення факту родинних відносин для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору.
Отже, висновок суду про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений.
Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право.
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 31.05.2023 року у справі № 357/11366/22, від 07.02.2024 року у справі № 545/844/23, від 21.02.2024 року у справі № 278/304/23.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що відмова у відкритті провадження у даній справі із підстав, наведених судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, є недостатньо обґрунтованою та переконливою з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому законодавством.
За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та передчасно відмовив заявнику у відкритті провадження у справі.
Враховуючи, що порушення судом норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому розгляду справи, відтак оскаржувана ухвала залишатись у законній силі не може та підлягає скасуванню на підставі пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України, з направленням матеріалів даної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Бесараб Оленою Дмитрівною, задовольнити.
Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року про відмову у відкритті провадження у даній справі скасувати, вказану справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

 
Головуючий         О.В. Ковальчук

 
Судді:         Т. М. Шемета

 
О. С. Панасюк