01.01.26 363/7100/25

РІШЕННЯ
Іменем України
01 січня 2026 року м. Вишгород 

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді Рукас О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін позовну заяву ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, скасування постанови від 16.11.2025 року серія ЕНА №6166213, - 

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що за постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16 листопада 2025 року серії ЕНА № 6166213, винесеною інспектором 1 взводу 6 роти 1 батальйону полку -1 Управління патрульної поліції в м. Києві старшим лейтенантом поліції Панько Сергієм Олександровичем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн. З постанови вбачається, що 16 листопада 2025 року, о 21 годині 02 хвилини, в м. Києві на площі Вокзальна, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8, 5.11, чим порушив п. 17.1 ПДР, який свідчить про те, що на дорозі зі смугою для маршрутних т/з, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.
Позивач вважає, що вказана постанова винесена незаконно, оскільки того дня, він рухаючись по площі Вокзальній, 1, у м. Києві, з метою висадити пасажира біля парковки, яка знаходиться праворуч, заїхав на смугу для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожніми знаками 5.8, 5.11 не заважаючи іншим учасникам дорожнього руху. Іншого підходящого місця зупинки для висадки пасажира, окрім смуги для маршрутного транспортного засобу поблизу не було.
Відповідно до пункту 17.2 Правил дорожнього руху, водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.
Відповідно до Правил дорожнього руху, дорожнім знаком 5.11 позначено "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів". Смуга призначена лише для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами попутно із загальним потокомтранспортних засобів.
Враховуючи положення пункту 17.2. Правил дорожнього руху, водій має право, зокрема, заїжджати на дорогу зі смугою для маршрутних транспортних засобів, яка відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, для висадки пасажира. Тобто, правилами цілком дозволено здійснювати поворот зі смуги для маршрутних транспортних засобів, а також зупинку на даній смузі, з метою посадки чи висадки пасажира (пасажирів) біля правого краю проїзної частини. Позивач заїжджав на дорогу зі смугою для маршрутних транспортних засобів саме з метою висадки пасажира, вважає що заважав іншим учасникам дорожнього руху та не створював перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.
16.12.2025 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції - Бабатенко Ганни Петрівни надійшов відзив, яким відповідач вважає твердження позивача, викладені у даному позові необґрунтованими, хибними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, під час несення служби, 16.11.2025 о 21 год. 21:02 хв. за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1 водій рухався на своєму транспортному по полосі призначену для руху маршрутних транспортних засобів та громадського транспорту, без наміру здійснити поворот праворуч, порушення було зафіксовано на нагрудний відеорестратор поліцейського. 
Після виявлення даного правопорушення Відповідач встановив причини та умови вчинення Позивачем адміністративного правопорушення та попередив Позивача, що щодо нього буде розгляд адміністративної справи. Позивач щодо вчиненого порушення не заперечував, а лише зазначив, що він не знав що тут змінилися знаки, поліцейський зазначив, що ОСОБА_1 як водій повинен стежити за дорожньою обстановкою. Водій ОСОБА_1 пояснив, що в нього тимчасове посвідчення водія, на що інспектор зазначив, що це не стосується несення відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення. 
Таким чином, Відповідач під час винесення спірної Постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, діяв відповідно до покладених на нього повноважень, а також виконував процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, яка передбачена КУпАП, а тому не має підстав для скасування даної постанови. Відтак, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Враховуючи відсутність клопотань сторін про проведення судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи, як і відсутність заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи у порядку письмового провадження, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши наявні матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, в межах даної справи суду належить здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).
Порядок розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення, які віднесені до компетенції Національної поліції, визначається положеннями КУпАП, а також Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від 07.11.2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395).
Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.
Судом встановлено, що 16.11.2025 року інспектором 1 взводу 6 роти 1 батальйону полку -1 Управління патрульної поліції в м. Києві старшим лейтенантом поліції Панько С.О. було винесено постанову серії ЕНА № 616613 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
У постанові зазначено, що 16.11.2025 о 21:02 у м. Києві, площа Вокзальна, 1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8, 5.11, чим порушив п. 17.1 ПДР - На дорозі із смугою для маршрутних Т/З, позначеній знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших Т/З на цій смузі.
У постанові також зазначено, що ОСОБА_1 вчинено правопорушення передбачене ч.3 ст. 122 КпАП України, за що на нього накладене стягнення у виді штрафу розміром 680 грн.
В оскаржуваній постанові зазначено, що до неї додається відеозапис 473786.
Разом з відзивом на позовну заяву, представником відповідача надано суду диск, на якому міститься відеозапис «export-61ech» з відеореєстратора нагрудної камери поліцейського (відео з камери № 473786), на якому зафіксовано події порушення викладені у постанові, що оскаржується позивачем.
З відео вбачається, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 зупинився за вказівкою інспектора поліції. На питання інспектора: «Чи бачили Ви що там суцільна дорожня розмітка та це смуга для громадського транспорту?», водій ОСОБА_1 відповів: «..а що це смуга для громадського транспорту?», на що інспектор показує на встановлені два дорожні знаки та роз`яснює про те, що водій повинен бути уважним і стежити за дорожньою обстановкою. Підчас спілкування з інспектором водій ОСОБА_1 поцікавився: «А що, ті всі автомобілі то громадський транспорт?» на що інспектором було роз`яснено, «що праворуч від смуги громадського транспорту є ще одна смуга, яка передбачена для заїзду транспортних засобів водіїв з інвалідністю, транспортних засобів, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які працюють у цій зоні». А також інспектор запитав у водія ОСОБА_1 , чи є у останнього посвідчення інваліда, на що водій ОСОБА_1 повідомив про відсутність такого. Під час спілкування пасажир автомобіля, яким керував ОСОБА_1 запитав у поліцейського щодо можливості проїзду військових, на що інспектором було роз`яснено, що для військових може бути наданий такий дозвіл, але водій ОСОБА_1 військовим не є. На відео також зафіксовано факт роз`яснення інспектором поліції водію ОСОБА_1 його прав та обов`язків, та запропоновано залучити захисника.
З встановленого вбачається, що спірні правовідносини є публічними та врегульовані ст.ст. 1, 9, 122, 251, 280, 283 КпАП України.
Згідно з положеннями статті першої завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
За положеннями статті 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями ч. 3 ст. 122 КпАП України встановлена відповідальність за ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно пункту 17.1 ПДР встановлено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.
Згідно ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ч. 2 ст. 283 КпАП України постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
З встановлених фактів та вказаних положень нормативних актів вбачається, що дії позивача по вчиненню правопорушення мали місце та мають склад правопорушення зазначеного у постанові. Вчинення правопорушення позивачем підтверджується записом з нагрудної камери поліцейського, який зазначено у оскаржуваній постанові, поясненнями позивача безпосередньо після зупинки транспортного засобу працівником поліції.
Незгода позивача з постановою поліцейського зводиться фактично до того, що його притягнення до відповідальності відбулося вибірково, тобто не притягнуто інших водіїв. Також позивач вважав, що міг рухатися по смузі для маршрутних транспортних засобів, оскільки він не міг зайняти іншу полосу для руху та йому дозволено такий рух.
Щодо тверджень позивача, що він мав право рухатися у смузі для маршрутних транспортних засобів слід зазначити, що ці твердження є суто його суб`єктивним ставленням до подій та не спростовують складу правопорушення.
Положеннями п. 17.2 ПДР передбачено право виїзду на смугу руху для маршрутних транспортних засобів. Так водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.
Втім таких обставин судом встановлено не було. Позивач проїхав по смузі для руху маршрутних транспортних засобів та під час зупинки транспортного засобу інспектором поліції, не повідомляв останньому, що він заїжджав на дорогу зі смугою для маршрутних транспортних засобів, саме з метою висадки пасажира, крім того як було встановлено судом, водій ОСОБА_1 під час виїзду на смугу для громадського транспорту перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки. Проте такий маневр не передбачений зазначеними положеннями п. 17.2 ПДР. Положення ПДР не надавали права позивачу на перетин суцільної лінії та проїзд смугою для руху маршрутних транспортних засобів.
Враховуючи наведене вбачається, що доводи позивача повністю спростовані наданим суду відеозаписом «export-61ech» з відеореєстратора нагрудної камери поліцейського № 473786, на якому зафіксовано події правопорушення, які викладені у постанові, що оскаржується позивачем.
Також немає об`єктивних підстав вважати, що відповідачем порушені вимоги ст.ст. 122, 251, 268, 276,279, 280, 283 КпАП України при розгляду справи, які вплинули істотно на результати розгляду справи та встановлення у діях позивача складу зазначеного правопорушення.
Таким чином, у матеріалах справи наявна достатня сукупність належних, допустимих та достовірних доказів, з яких суд безпосередньо зміг відтворити обставини та факти вчиненого правопорушення.
Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Відповідно за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, судом встановлено обґрунтованість та правомірність такого рішення, доведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу відповідного правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
На підставі наведеного суд вважає, що постанова винесена відповідачем обґрунтовано і законно, а тому слід залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позов без задоволення.
Інші заперечення позивача проти постанови поліцейського не спростовують наданих суду доказів та обставин вчинення правопорушення, а тому не впливають на результати розгляду справи судом.
Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1,7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Оскільки судові витрати по справі складаються лише зі сплати судового збору, зважаючи, що у задоволенні позову необхідно відмовити, то судові витрати відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 12, 72-77, 242-245, 250, 257- 258, 262-263, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, скасування постанови від 16.11.2025 року серія ЕНА №6166213 - відмовити.
Постанову серії ЕНА №6166213 від 16.11.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП - залишити без змін.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Позивач:
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач:
Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ЄДРПОУ: 40108646).

Головуючий суддя О.В. Рукас