Справа № 950/59/26
Провадження № 1-кп/950/117/26
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2026 року м. Лебедин
Лебединський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Лебедині кримінальне провадження № 12026205550000003 за обвинуваченням 
ОСОБА_3  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець с. Наталіївка, Каховського району, Херсонської області; освіта середня; неодружений; зареєстрований: АДРЕСА_1 ; фактично проживає: АДРЕСА_2 ),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України,
сторони кримінального провадження:
прокурор – ОСОБА_4 ,
потерпілий – ОСОБА_5 ,
обвинувачений – ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
Суд визнав доведеним, що 06.01.2026 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_3 перебував на законних підставах в господарстві по АДРЕСА_2 , де зареєстрований ОСОБА_5 та який на той час був відсутній за указаною адресою. В той же час, ОСОБА_3 побачив у нижній шухляді дерев`яного столу, розташованого у прихожій кімнаті будинку банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , знаючи, що банківська картка належить ОСОБА_5 .
У цей час у ОСОБА_3 виник злочинний корисливий умисел, спрямований на протиправне збагачення та таємне викрадення належного ОСОБА_5 офіційного документа, а саме картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 для подальшого розпорядження нею на власний розсуд. З цією метою, близько 15 год. 15 хв. 06.01.2026 ОСОБА_3 реалізуючи умисел, спрямований на незаконне викрадення офіційного документа, таємно, з корисливих мотивів, розуміючи, що вищевказана банківська картка є офіційним документом, яка містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, переслідуючи корисливий намір, шляхом вільного доступу, викрав банківську платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яку поклав до правої кишені своєї куртки і у подальшому розпорядився нею на власний розсуд.
У судовому засіданні ОСОБА_3 вину визнав повністю, суду пояснив, що бачив як ОСОБА_5 поклав щось у шухляду столу. Коли заглянув туди, побачив там банківську картку, яку вирішив узяти з тим аби скористатися нею та на Різдво придбати хлопцям випити. Картку поклав у карман. На наступний день вони з ОСОБА_5 пішли до магазину, де останній побачив картку та почав говорити, що вона його. Через це він не витримав і дарив потерпілого. Гроші з картки не знімав, картку повернув ОСОБА_5 .
Потерпілий у судовому засіданні повідомив суду, що дійсно картку ОСОБА_3 йому повернув, грошей з неї не знімав, претензій до нього не має, просить призначити мінімальне покарання. 
Ураховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у обвинувальному акті у повному обсязі, приймаючи до уваги, що прокурор, обвинувачений та потерпілий не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
За встановлених обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документа (банківської картки) з корисливих мотивів. 
ОСОБА_3 вину визнав повністю, у скоєному розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення – ці обставини, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає такими, що пом`якшують його покарання. Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені.
При призначенні покарання, на підставі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, з урахуванням положень ст. 12 КК України, є кримінальним проступком.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його покарання, те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, позицію потерпілого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу.
Суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 , запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов не заявлений. Речові докази відсутні.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосувався.
Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувати.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6