ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2026 р. Справа № 914/2732/25

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Уніка” від 06 листопада 2025 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року (повний текст підписано 04.11.2025), суддя Коссак С.М.
у справі № 914/2732/25
за позовом Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Уніка”, м. Київ
до відповідача Фізичної особи-підприємця Колеснікова Максима Валерійовича, м. Дрогобич, Львівська область
про стягнення заборгованості

встановив:
02 вересня 2025 року Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “Уніка” звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Колеснікова Максима Валерійовича про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 172 116,89 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року у справі № 914/2732/25 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 106 218,14 грн та 1494,93 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Уніка” на користь Фізичної особи-підприємця Колеснікова Максима Валерійовича витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 7 000 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач правомірно набув право регресної вимоги, оскільки виплатив страхове відшкодування за договором КАСКО, а страхова виплата за полісом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не покрила повний розмір шкоди. Водночас, суд прийняв і врахував висновок судового експерта, поданий відповідачем, яким визначено фактичний розмір шкоди станом на дату ДТП у сумі меншій, ніж заявлена позивачем. З огляду на це, суд визначив різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченою страховою сумою ОСЦПВ як таку, що підлягає стягненню з відповідача. З цих підстав позов було задоволено частково, з пропорційним розподілом судових витрат і покладенням витрат на експертизу на позивача.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач – Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “Уніка” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року у справі № 914/2732/25 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; задовольнити клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої доручити Київському науково-дослідному експертнокриміналістичному центру МВС України. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв як належний доказ висновок експерта №230/25 від 23.09.2025, який виконаний з порушенням пункту 8.5.6 Методики товарознавчої експертизи, оскільки експерт визначив вартість нормо-години за «Бюлетенем автотоварознавця», а не за тарифами офіційного дилера ДП «АВТО ІНТЕРНЕШНЛ», хоча у справі були наявні рахунки та платіжні документи, що підтверджують фактичний ремонт саме у офіційного дилера. За таких умов висновок експерта не відображає реальний розмір шкоди та викликає обґрунтовані сумніви щодо його правильності. Окрім того, апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення судової автотоварознавчої експертизи, незважаючи на наявність сумнівів у правильності експертного висновку, чим порушив вимоги статті 99 ГПК України та позбавив позивача можливості повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Також зазначає, що суд не врахував, що фактичний розмір шкоди підтверджується рахунками офіційного дилера та платіжними інструкціями на загальну суму 332 116,89 грн, які відповідно до умов договору КАСКО та усталеної практики Верховного Суду є належними доказами реальних витрат страховика, незалежно від наявності актів виконаних робіт. Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не вирішено питання щодо долучення актів виконаних робіт до матеріалів справи. Окрім того, зазначає, що суд порушив норми процесуального права при розподілі судових витрат, поклавши на позивача повну вартість витрат на експертизу відповідача, тоді як за умов часткового задоволення позову такі витрати мали бути розподілені пропорційно відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі № 914/2732/25 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Господарського суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року; витребувано з місцевого господарського суду матеріали справи; відповідачу надано строк (15 днів з дня отримання ухвали) на подання суду відзиву на апеляційну скаргу; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення; відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі № 914/2732/25 судової автотоварознавчої експертизи у Київському науково-дослідному експертно криміналістичному центру МВС України. Зокрема, зазначає, що суд правомірно поклав в основу рішення висновок судового експерта № 230/5 від 23.09.2025, який виконано з дотриманням вимог Методики товарознавчої експертизи, оскільки на момент його складання були відсутні належні документи, що підтверджують фактичне відновлення автомобіля на спеціалізованому СТО; рахунки та платіжні інструкції, подані позивачем, не є доказами фактично виконаних ремонтних робіт, а акти виконаних робіт СТО були подані із пропуском процесуального строку та не були прийняті судом як допустимі докази. За відсутності обґрунтованих сумнівів у правильності наданого експертного висновку відсутні підстави для призначення нової або додаткової експертизи. Розподіл судових витрат, зокрема покладення на позивача витрат відповідача на експертизу, здійснено відповідно до вимог ГПК України.
Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до апеляційного суду не надходило.

Розглянувши клопотання апелянта про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, колегія суддів відмовляє у задоволення такого, з огляду на наступне:
Відповідно до частини першої статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд призначає експертизу лише за наявності сукупності визначених законом умов, а саме: коли для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання, без яких встановлення таких обставин є неможливим, та за відсутності у справі належного висновку експерта з цих самих питань або у разі, якщо надані висновки викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
У даній справі сторона відповідача подала висновок судового експерта № 230/5 від 23.09.2025, складений експертом, який має відповідну спеціалізацію та значний стаж експертної діяльності, з дотриманням вимог чинного законодавства та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Зазначений висновок був прийнятий та належним чином оцінений судом першої інстанції як допустимий і належний доказ, а викладені у ньому висновки узгоджуються з встановленими судом фактичними обставинами справи.
Доводи представника позивача фактично зводяться до незгоди з результатами проведеної експертизи та до посилань на документи, які не були надані судовому експерту на момент проведення дослідження, та які подані до суду з порушенням вимог статті 80 ГПК України. Зокрема, станом на момент складання висновку експерта (23.09.2025) у судового експерта не було у розпорядженні актів СТО, які документально підтверджують відновлення КТЗ на спеціалізованому СТО і які були надані стороною позивача лише 06.10.2025. Такі обставини самі по собі не свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у правильності висновку експерта та не можуть розцінюватися як підстава для призначення нової чи додаткової експертизи у розумінні статті 99 ГПК України.
Отже, за відсутності сукупності умов, прямо передбачених частиною першою статті 99 ГПК України, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи є необґрунтованим.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
19 липня 2024 року близько 11:45 год. на Північному мосту в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: легкового автомобіля «Suzuki Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебував у власності ОСОБА_1 та під керуванням водія ОСОБА_2 , а також легкового автомобіля «Toyota Proace City», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_3 та перебував під керуванням водія ОСОБА_4 . У результаті зазначеної ДТП обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень.
Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року у справі № 754/10940/24 водія ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
На момент настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на посаді водія.
Автомобіль «Suzuki Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на дату ДТП був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка» на підставі сертифіката добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 370033/4057/0000021 від 02 лютого 2024 року.
Огляд пошкодженого автомобіля «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , було здійснено 19 липня 2024 року працівниками СК «Уніка» з фіксацією виявлених пошкоджень шляхом фотографування. Крім того, 30 липня 2024 року вказаний транспортний засіб був оглянутий працівниками Дочірнього підприємства «Авто Інтернешнл», яке повністю належить іноземному інвестору (далі – СТО), також із фотографуванням пошкоджень.
Відповідно до рахунку-фактури СТО № 1354847_251212 від 27 серпня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , склала 312 716,49 грн з урахуванням податку на додану вартість.
На підставі зазначеного рахунку-фактури СК «Уніка» 30 серпня 2024 року склала страховий акт № 20951224908 та цього ж дня здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 312 716,49 грн, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок СТО.
У процесі виконання ремонтних робіт працівниками СТО були виявлені додаткові, приховані дефекти (пошкодження) зазначеного транспортного засобу. У зв`язку з цим на підставі рахунку-фактури СТО № 1354847_256737 від 24 жовтня 2024 року вартість ремонту таких додаткових (прихованих) пошкоджень автомобіля «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , становила 19 400,40 грн з ПДВ. На підставі цього рахунку-фактури СК «Уніка» 24 грудня 2024 року було складено страховий акт № 20951224908 (доплата), а 27 грудня 2024 року здійснено додаткову виплату страхового відшкодування у сумі 19 400,40 грн шляхом перерахування коштів на рахунок СТО.
Таким чином, загальна сума страхового відшкодування, сплаченого СК «Уніка» за відновлення автомобіля «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок СТО, склала 332 116,89 грн (312 716,49 грн + 19 400,40 грн).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 як водія транспортного засобу «Toyota Proace City», д.н.з. НОМЕР_2 , за шкоду, завдану майну третіх осіб, станом на 19 липня 2024 року була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ Україна» на підставі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217922153, за умовами якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну одного потерпілого, становить 160 000 грн, франшиза – 0 грн.
На виконання умов зазначеного поліса ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 160 000 грн.
Разом з тим, судом встановлено, що з метою визначення реальної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу відповідач звернувся до судового експерта ОСОБА_5 , який має кваліфікацію судового експерта-автотоварознавця та стаж експертної роботи з 1996 року.
17 вересня 2025 року між відповідачем та експертом було укладено договір про надання експертних послуг, предметом якого є проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , з метою визначення вартості його відновлювального ремонту внаслідок ДТП, що сталася 19 липня 2024 року, станом на дату цієї ДТП.
На вирішення експерту було поставлено питання щодо визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 19.07.2024 року, станом на дату її настання.
За результатами проведеного дослідження 24 вересня 2025 року відповідач отримав висновок судового експерта № 230/25 судової транспортно-товарознавчої експертизи, складений 23 вересня 2025 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля станом на дату ДТП становить 266 218,14 грн.
Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “Уніка” звернулося до суду з цим позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Колеснікова Максима Валерійовича різниці між фактичним розміром шкоди (332 116,89 грн) і страховою виплатою (160 000 грн), що становить 172 116,89 грн.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Стаття 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України Про страхування, Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Статті 979 ЦК України та 16 ЗУ «Про страхування» визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі – Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно з ст.5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як водія транспортного засобу «Toyota Proаce City», д.н.з. НОМЕР_2 , за шкоду, завдану майну перед третіми особами, станом на 19.07.2024 року, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ГРАВЕ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217922153 (поліс ОСЦПВ), за яким страхова сума за шкоду заподіяна майну становить 160 000 грн. на одного потерпілого, франшиза – 0,00 грн.
На час дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 19.07.2024 року, приблизно об 11:45 год., на Північному мосту у м. Києві, ОСОБА_4 працював на посаді водія у відповідача, таким чином, у силу положень ст.1172 ЦК України, саме відповідач має відшкодувати шкоду, завдану його працівником ( ОСОБА_4 ) під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Приписами ст.28 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічну норму містить ст.27 ЗУ «Про страхування».
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно з ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 05.08.2024 року у справі № 754/10940/24 водія ОСОБА_4 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Відтак, вина особи, яка керувала легковим автомобілем «Toyota Proаce City», д.н.з. НОМЕР_2 , що належав ОСОБА_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , встановлена в судовому порядку.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Із аналізу наведених норм законодавства вбачається, що у спірних правовідносинах відшкодування шкоди в порядку ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування» підлягає здійсненню за рахунок особи, яка завдала шкоду.
З урахуванням того, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах із відповідачем та обіймав посаду водія, відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України обов`язок із відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, покладається на юридичну або фізичну особу — роботодавця.
Судом встановлено, що загальний розмір страхового відшкодування, сплаченого СК «Уніка» страхувальнику шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок СТО та визначеного на підставі наявних у матеріалах справи рахунків-фактур СТО, становить 332 116,89 грн, з яких 312 716,49 грн - основна сума та 19 400,40 грн - доплата за усунення додаткових (прихованих) пошкоджень.
Отже, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. При цьому, ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 160 000 грн, як страховик на підставі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217922153, укладеного з ОСОБА_4 як водієм транспортного засобу «Toyota Proace City», д.н.з. НОМЕР_2 .
Матеріалами справи підтверджується, що стороною відповідача подано висновок судового експерта ОСОБА_5 № 230/25 судової транспортно-товарознавчої експертизи від 23.09.2025 року, який складений судовим експертом, що має відповідну кваліфікацію судового експерта-автотоварознавця та стаж експертної роботи з 1996 року, з дотриманням вимог чинного законодавства України.
Згідно з висновком експерта № 230/25 судової транспортно-товарознавчої експертизи від 23.09.2025 року, який долучений до матеріалів справи, судовим експертом Ковалем І.М. встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталась 19.07.2024 року, станом на дату ДТП, становить 266 218,14 грн. При цьому, під час проведення досліджень, судовий експерт використовував, як відповідні методики судових експертиз, так і зазначені рахунки-фактури СТО, на які посилався представник позивача, як на підставу позовних вимог.
Суд першої інстанції правомірно надав оцінку зазначеному висновку експерта в сукупності з іншими доказами у справі та дійшов висновку, що він відповідає вимогам ст.ст.98, 101 ГПК України, складений належним суб`єктом, містить обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, не суперечить матеріалам справи та не викликає обґрунтованих сумнівів у його правильності. У зв`язку з цим суд визнав вказаний висновок експерта належним і допустимим доказом фактичного розміру шкоди, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача із висновком експерта і методологією визначення вартості відновлювального ремонту, однак, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне:
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика).
Відповідно до пункту 1.3 Методики її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно з п.8.5.6 Методики у разі документального підтвердження відновлення КТЗ чи його складової частини на спеціалізованому для цієї моделі КТЗ підприємстві розрахунки вартості ремонтно-відновлювальних робіт проводяться на підставі вартості однієї нормо-години ремонтних робіт цього підприємства.
Якщо документальне підтвердження відновлення КТЗ на спеціалізованому для цієї моделі КТЗ підприємстві відсутнє або на підприємстві не застосовуються норми праці у нормо-годинах ремонтно-відновлювальних робіт, то використовується вартість однієї нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт регіональна за даними довідкової літератури.
Якщо відновлення КТЗ проведено в певному регіоні, то використовується вартість однієї нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт цього регіону за даними довідкової літератури відповідно до додатка 8 до цієї Методики.
Згідно з додатком 8 Методики такою довідковою літературою є, зокрема «Бюлетень автотоварознавця», який був використаний у експертному висновку.
Надані позивачем разом із позовною заявою рахунки СТО та платіжні інструкції СК «Уніка» не є документальним підтвердженням фактичного відновлення застрахованого автомобіля «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , на спеціалізованому для цієї моделі СТО, оскільки вони лише відображають перелік запланованих робіт, деталей, що підлягали заміні, їх вартість та факт оплати, але не підтверджують виконання ремонтних робіт. Єдиним належним документом, який підтверджує фактичне відновлення КТЗ на спеціалізованому підприємстві, є акт виконаних робіт (акт наданих послуг).
Станом на момент проведення експертних досліджень і складення висновку експерта 23.09.2025 зазначені акти були відсутні у розпорядженні судового експерта, такі не були долучені до матеріалів справи. 06.10.2025 представником позивача було подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, до якого долучено акти виконаних робіт СТО № 1354847_ВН_339178 від 12.12.2024 та № 1354847_ВН_341430 від 13.01.2024, однак не обгрунтовано неможливості їх подання разом із позовною заявою у справі, так і не заявлено клопотання про долучення їх до матеріалів справи.
За таких обставин судовий експерт, діючи відповідно до п. 8.5.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, обґрунтовано застосував регіональну вартість однієї нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт, визначену за довідником «Бюлетень автотоварознавця», чинним на дату ДТП.
Саме з урахуванням встановленого судовим експертом фактичного розміру шкоди (266 218,14 грн), суд першої інстанції визначив розмір різниці між фактичним розміром шкоди (266 218,14 грн) та страховою виплатою за полісом ОСЦПВ (160 000 грн), яка склала 106 218,14 грн, та дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення зазначеної суми з відповідача.
Щодо доводів скаржника про те, що суд порушив норми процесуального права при розподілі судових витрат, поклавши на позивача повну вартість витрат на експертизу відповідача, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, висновок судового експерта, поданий відповідачем, був прийнятий судом першої інстанції як належний і допустимий доказ та покладений в основу визначення фактичного розміру шкоди і, відповідно, розміру відновлювального ремонту. Саме на підставі зазначеного експертного висновку суд дійшов висновку про зменшення заявлених позивачем вимог і часткове задоволення позову.
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, має право на відшкодування витрат за проведену експертизу, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ (вказаний висновок узгоджується із практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах), а тому суд першої інстанції правомірно поклав витрати на експертизу на позивача у повному обсязі, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги позивача – без задоволення.
Доводи скаржника про скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року у справі № 914/2732/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» – без задоволення.
Матеріали справи № 914/2732/25 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.