Справа № 353/533/25 
Провадження № 22-ц/4808/1622/25
Головуючий у 1 інстанції ЛУЩАК Н. І. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

       Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача        Баркова В. М.,
суддів:                        Василишин Л. В.,
       Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Васютин Ярослав Володимирович на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2025 року в складі судді Лущак Н. І., ухвалене в м. Тлумач Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів в твердій грошовій сумі,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача  ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів в твердій грошовій сумі.
В обґрунтування позову зазначала, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі від 25 жовтня 2008 року. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2015 року шлюб було розірвано. Від спільного подружнього життя мають трьох дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із нею.
Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2014 року з ОСОБА_1 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 335 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.
Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2019 року збільшено розмір стягуваних аліментів на користь позивачки на утримання трьох дітей з 335 грн до 1 060 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.
Зазначає, що на час подання позову витрати на дітей збільшилися, діти подорослішати, а тому витрати є більшими. Позивачці одній матеріально важко утримувати трьох дітей у зв`язку з тим, що остання не працює. Натомість відповідач є працездатним, має можливість за станом здоров`я працювати, отримує достатній заробіток, аліменти надсилає і заборгованості по виплаті аліментів не має.
З врахуванням вищенаведеного просила суд збільшити розмір стягуваних аліментів із 1 060 грн до 3 196 грн на кожну дитину, тобто стягувати з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 3 196 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також просила стягнути з відповідача витрати по справі у розмірі 3 000 грн за надання правничої допомоги.
Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2025 рокупозов ОСОБА_2 задоволено частково. Збільшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно. Стягнення аліментів в новому розмірі розпочато з дня набрання рішенням суду законної сили та проводиться щомісячно до досягнення дітьми повноліття. З дня набрання рішенням суду законної сили припинено стягнення по виконавчому листу № 353/586/19 від 13.08.2019 року, виданому Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 13.09.2019 року, яким збільшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Державної судової адміністрації України 1 211,20 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 3 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васютин Я. В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким збільшити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох неповнолітніх в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн на кожну дитину щомісячно.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що доводи позивачки про те, що остання не працює, у зв`язку з чим їй важко утримувати дітей не відповідають дійсності, оскільки остання працює за кордоном, а саме в Королівстві Великої Британії, де отримує достойну заробітну плату.
Помилковими є також висновки позивачки, що відповідач працюючи за кордоном має достатній заробіток, оскільки такі пояснення не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами.
Крім того, позивачкою в заяві не наведено жодних обґрунтованих обставин та матеріали позовної заяви не містять будь-яких письмових доказів, які б підтверджували щомісячний розмір витрат на утримання дітей у розмірі 9 588 грн.
Не надано суду позивачкою доказів, що матеріальне становище відповідача покращилося, а також не надано доказів погіршення її матеріального становища.
Крім того, суд приймаючи оскаржуване рішення не взяв до уваги те, що на утриманні відповідача також перебуває неповнолітній син від шлюбу із ОСОБА_6 : ОСОБА_7 , який має захворювання органів зору, що в свою чергу потребує значних матеріальних витрат.
Також не погоджується із висновком суду в частині стягнення із відповідача на користь позивачки судових витрат на правову допомогу, оскільки вважає, що вказаний розмір витрат не відповідає критеріям обґрунтованості, розумності, пропорційності.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині збільшення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, суд виходив з того, що матеріальний стан сторін по справі змінився, відповідач має малолітню дитину від другого шлюбу та несе витрати на її утримання, однак є працездатною особою, тобто в змозі надавати кошти на утримання своїх дітей від першого шлюбу, інших непрацездатних осіб на утриманні останній немає.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд перевіривши доводи позивачки та заперечення відповідача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 25.10.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.02.2015 року розірвано, місцем проживання малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , синів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було визначено місце проживання їх матері - ОСОБА_2 (позивач) (а.с. 4).
За час перебування в шлюбі у сторін народилося троє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 5, 6, 7), де в графі «Батько» вказано « ОСОБА_1 » (відповідач), а в графі «Мати» - « ОСОБА_2 » (позивач).
Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 13.08.2019 року збільшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_1 . Стягунуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1060 гривень 00 копійок на кожну дитину. Стягнення аліментів в новому розмірі розпочато з дня набрання даним рішенням суду законної сили і слід проводити щомісячно до досягнення дітьми повноліття. З дня набрання даним рішенням суду законної сили припинено стягнення по виконавчому листу № 353/1408/14-ц від 11.12.2014 року, виданому Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 11.12.2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі по 335 гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття.
На виконання вищевказаного рішення Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 13.09.2019 року було видано виконавчий лист № 353/586/19 для подальшого звернення до виконання (а.с. 9).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, виданого Бортниківським старостинським округом № 2 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 174 від 23.06.2025 року (а.с. 8), ОСОБА_2 (позивач) зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та в склад її сім`ї входять: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На даний час ОСОБА_2 ніде не працює, з чоловіком офіційно розлучена. ОСОБА_2 , як мати, потребує коштів на утримання трьох неповнолітніх дітей (а.с. 8).
18.02.2017 року відповідач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 40) і ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 41).
Син відповідача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , має захворювання органів зору: змішаний астигматизм обох очей, що потребує постійного лікування та регулярного догляду в дитячого лікаря офтальмолога (а.с. 42-45).
Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність направі власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183,184 СК України.
Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази зміни матеріального чи сімейного стану позивача та відповідача чи інші обставини, з якими сімейне законодавство пов`язує зміну розміру аліментів, підлягають спростуванню.
Так, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, виданого Бортниківським старостинським округом № 2 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 174 від 23.06.2025 року, ОСОБА_2 ніде не працює, з чоловіком офіційно розлучена. ОСОБА_2 , як мати, потребує коштів на утримання трьох неповнолітніх дітей (а.с. 8).
Крім того, матеріальний стан ОСОБА_2 змінився, оскільки зросли витрати на утримання неповнолітніх дітей. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та дозвілля дитини є загальновідомими.
Стосовно доводуапеляційної скарги про неврахування судом знаходження на утриманні відповідача неповнолітнього сина від шлюбу із ОСОБА_6 , який має захворювання органів зору, що в свою чергу потребує значних матеріальних витрат, колегія суддів зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.
Наявність в ОСОБА_1 обов`язку щодо утримання ще однієї дитини не свідчить про наявність безумовних підстав для визначення меншого розміру аліментів, ніж стягнуто оскаржуваним рішенням.
Дитина від попереднього шлюбу не повинна бути звужена у своїх правах через наявність у платника на утриманні іншої дитини. Батьки не мають компенсувати зменшення виплат на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.
Посилання апелянта на те, що позивачка працює за кордоном, а саме в Королівстві Великої Британії, де отримує достойну заробітну плату не може братися судом до уваги, оскільки сам по собі розмір доходу іншого з батьків не звільняє відповідача від обов`язку брати участь в утриманні дітей на рівних засадах. Крім того, відповідач будь-яких відомостей про дохід чи майновий стан позивачки не надав, як і не надав доказів тому, що не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також не погоджується із висновком суду в частині стягнення із відповідача на користь позивачки судових витрат на правову допомогу, оскільки вважає, що вказаний розмір витрат не відповідає критеріям обґрунтованості, розумності, пропорційності.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно вимог п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
За змістом положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати зокрема складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 137 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, суд першої інстанції зазначив, що такі витрати підтвердженні наданими представником позивача доказами, а саме договором про надання правової допомоги № 43 від 23.06.2025 року (а.с. 15), актом виконання робіт по наданню правничої допомоги від 23.06.2025 року (а.с. 18), квитанцією № 008341 від 23.06.2025 року, відповідно до якої позивачем сплачено адвокату 3 000 грн. гонорару (а.с. 16).
Відповідно до акту виконання робіт по наданню правничої допомоги від 23.06.2025 року адвокатом Явдошак О.О. було надано позивачу ОСОБА_2 послуги з питання збільшення розміру аліментів, вартість яких становить 3 000 грн., з яких: 400 грн. порада, зібрання (вивчення) документів, зняття копій; 2 300 грн. складання позовної заяви, друкування; 200 грн. підготовка заяви на копію рішення суду. Затрачено часу на виконання доручення 2 год.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, та вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн, в даному випадку є доведеними, співмірними із складністю даної справи, її тривалістю та виконаними адвокатом роботами, розмір таких витрат відповідає критерію реальності, справедливості, розумності їхнього розміру.
Обставин, які б дозволили апеляційному суду скасувати рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2025 року в частині розподілу судових витрат у справі, апелянтом не наведено та не доведено.
Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Васютин Ярослав Володимирович - залишити без задоволення.
Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 грудня 2025 року.

Судді                                                        В. М. Барков

       Л. В. Василишин

       І. О. Максюта