Справа № 308/962/25

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого – судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді в порядку спеціального судового провадження, за відсутності обвинуваченого (in absentia), кримінальне провадження відомості про яке 25.12.2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22024070000000172 про обвинувачення 

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сватове Сватівського району Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 
захисник – адвокат ОСОБА_5 

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами – є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на військове вторгнення збройних сил та інших збройних підрозділів російської федерації на територію України, з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.
Президент російської федерації 22 лютого 2022 року направив до ради федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.
Близько 05 год. 00 хв. 24 лютого 2022 року президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України та віддав відповідний наказ підрозділам збройних сил та іншим збройним формуванням рф про військове вторгнення на територію суверенної України через державні кордони в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснити збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, після чого здійснити військову окупацію частин території суверенної України.
У зв`язку із веденням агресивної війни з боку російської федерації проти України під тимчасовою окупацією з 08.03.2022 р. перебуває і Сватівська міська територіальна громада Луганської області, на території якої терористичною організацією «ЛНР» створено незаконні органи влади.
З метою відсічі військовій агресії рф 24.02.2022 Указами Президента України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України, затверджених Верховною радою України.
Починаючи з 08.03.2022 р. Сватівська міська територіальна громада Сватівського району Луганської області тимчасово окупована представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації (далі за текстом - зф держави-агресора рф).
Так, відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.
Тимчасово окупованою територією, відповідно до п .7 ч. 1 ст. 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.
Відтак, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 р. «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Сватівська міська територіальна громада Сватівського району Луганської області внесена до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), з 08.03.2022 р. та на час повідомлення про підозру перебуває у перебуває в окупації.
Окрім цього, починаючи з 2014 року, збройні сили держави-агресора – російської федерації розпочали бойові дії на території України та окупували Автономну Республіку Крим, а також частину територій Донецької та Луганської областей України.
Таким чином, на частині території Луганської області захоплення органів державної влади, місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств розпочалося ще з 2014 року, а окуповану військовим шляхом територію фактично контролювала терористична організація «Луганська Народна Республіка».
Після остаточної військової окупації частини населених пунктів Сватівського району Луганської області у лютому-березні 2022 року, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування. 
Відповідно до розпорядження ради міністрів луганської народної республіки від 05.05.2015 р. № 02-05/106/15 було прийнято рішення про створення державного унітарного підприємства луганської народної республіки «Луганська залізниця» (мовою оригіналу – «государственное унитарное предприятие луганской народной республики «Луганская железная дорога»). Зазначене підприємство було створене на матеріально-технічній базі існуючої на території Луганської області та незаконно захопленої представниками воєнізованих формувань регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця».
Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військовим шляхом територіях Сватівського району Луганської області представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення здійснили захоплення органів державної влади, місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств, серед яких - Сватівське моторвагонне депо Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця».
Маючи на меті утвердження окупаційної влади та налагодження економічної діяльності за рахунок незаконно захопленої матеріально-технічної бази підприємств керівник окупаційної адміністрації ОСОБА_6 видав «Протокольні доручення уряду луганської народної республіки, надані на засіданні 19 липня 2022р.» № 01-02/3975/22 від 19.07.2022 р. (мовою оригіналу – «Протокольные поручения правительства луганской народной республики, данные на заседании 19 июля 2022 года»).
Згідно п. 2 зазначених Протокольних доручень № 01-02/3975/22 від 19.07.2022р. керівникам виконавчих органів державної влади лнр, керівництво діяльністю яких здійснює "уряд" лнр, доручено забезпечити проведення інвентаризації майна заново створених (після 19.02.2022 р.) державних унітарних підприємств, державних установ.
Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб російської федерації № ЮЭ9965-24-143717088 до складу ДУП лнр «Луганська залізниця» входить Відокремлений підрозділ Локомотивне депо «Родакове» ДУП лнр «Луганська залізниця» (мовою оригіналу – «Обособленное подразделение локомотивное депо «Родаково» государственного унитарного предприятия луганской народной республики "Луганская железная дорога"), що згідно Виписки розташований за адресою: 293743, лнр, м.о. Слов`яносербський, смт. Родаково, вул. Леніна, 37.
Громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не раніше 25.05.2022 р., перебуваючи на території м. Сватове Сватівського району Луганської області, яке з 08.03.2022 р. є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, перебуваючи на посаді начальника Сватівського моторвагонного депо регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», маючи відповідну освіту, фахові знання, управлінські навички та досвід роботи на посаді керівника депо більше, ніж 10 років, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, а також розуміючи факт захоплення м. Сватове, Сватівського району, Луганської області збройними силами держави- агресора російської федерації та лнр, усвідомлюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію та те, що Україна є унітарною державою, а її територія в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою, будучи обізнаним про те, що територія м. Сватове, Сватівського району, Луганської області є невід`ємною складовою частиною України, ОСОБА_3 виконуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади російської федерації, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Луганської області системи органів державної влади, створеної окупаційною владою, керуючись раніше виниклим мотивом, почав надавати допомогу окупаційній адміністрації держави-агресора (пособництво), що діяла на окупованій частині Луганської області. 
Так, ОСОБА_3 не раніше 25.05.2022 р. прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора та добровільно зайняв посаду начальника локомотивного депо (оборотного) Сватове відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Родакове» ДУП ЛНР «Луганська залізниця» (мовою оригіналу – «начальник локомотивного депо (оборотного) Сватово Обособленного подразделения Локомотивное депо Родаково Государственного унитарного предприятия луганской народной республики «Луганская железная дорога»).
У період з 25.05.2022 по теперішній час, ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді начальника локомотивного депо (оборотного) Сватове відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Родакове» ДУП лнр «Луганська залізниця», усвідомлюючи, що згідно наказу АТ «Укрзалізниця» № 95/Н-ос від 18.04.2022 з ним було призупинено дію трудового договору, ОСОБА_3 не припинив діяльність підпорядкованого йому підрозділу та забезпечив функціонування локомотивного депо «Сватове», надаючи допомогу окупаційній адміністрації держави-агресора (пособництво), що діяла на окупованій частині Луганської області. 
У той же час, діючи з метою завдання шкоди Україні, не пізніше 08.08.2022 р. ОСОБА_3 підтримав та реалізував рішення окупаційної адміністрації держави-агресора, а також передав представникам окупаційної адміністрації держави-агресора матеріальні цінності та інші активи. 
Зокрема, ОСОБА_3 діючи на підставі «Протокольних доручень уряду луганської народної республіки, наданих на засіданні 19 липня 2022 р.» № 01-02/3975/22 від 19.07.2022 (мовою оригіналу – «Протокольные поручения правительства луганской народной республики, данные на заседании 19 июля 2022 года») провів інвентаризацію майна, яке перебувало на балансі структурного підрозділу «Сватівське моторвагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця».
За результатами проведеної інвентаризації та опису наявного майна, ОСОБА_3 разом з членами комісії з інвентаризації склав відповідні Акти інвентаризації об`єктів державного майна, які пропонуються до закріплення, що раніше знаходились на території, непідконтрольній виконавчим органам державної влади луганської народної республіки Державне унітарне підприємство луганської народної республіки «Луганська залізниця» від 08 серпня 2022 року (мовою оригіналу «Акт инвентаризации объектов государственного имущества, которые предлагаются к закреплению, ранее находившегося на территории, неподконтрольной исполнительным органам государственной власти луганской народной республики государственное унитарное предприятие луганской народной республики"Луганская железная дорога").
Підтримуючи дії та рішення держави-агресора російської федерації, діючи з прямим умислом та маючи на меті завдання шкоди Україні, ОСОБА_3 , надав у розпорядження збройних формувань держави-агресора приміщення ангарів структурного підрозділу «Сватівське моторвагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» з метою зберігання в них вагонів з боєприпасами. Окрім цього, ОСОБА_3 , будучи керівником Сватівського моторвагонного депо та маючи у своєму підпорядкуванні підлеглих працівників, надавав останнім вказівки щодо ремонту військової техніки російської федерації, зокрема двигунів танків, автомобілів КамАЗ та тепловозів 2Т16, які у подальшому використовувались для транспортування техніки та військовослужбовців держави-агресора російської федерації. 
Також, дії ОСОБА_3 , який діяв за вказівками керівництва ДУП лнр «Луганська залізниця» та в інтересах окупаційної влади, сприяли подоланню опору місцевого населення по відношенню до окупаційної влади, утвердженню окупаційної адміністрації та завоювання прихильності місцевих мешканців, формуванню у останніх негативної думки про українську владу, тобто таким чином ОСОБА_3 підтримав рішення та дії держави-агресора російської федераці та окупаційної адміністрації та з метою завдання шкоди Україні добровільно підготував і передав матеріальні ресурси та інші активи представникам держави-агресора російської федераці та окупаційній адміністрації держави-агресора.

Зазначеними діями   ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 111-2 КК України, а саме: умисні дії, які спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора, окупаційної адміністрації держави-агресора та шляхом добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації держави-агресора.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 7 КПК України основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом, повага до людської гідності.
Згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2025 року у справі № 308/50/25 (1-кс/308/16/25) надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 25.12.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22024070000000172, за підозрою громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України.
Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінального провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2025 року постановлено про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні № 22024070000000172 від 25.12.2025 року по обвинуваченню громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого (in absentia). У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_3 не був допитаним судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, тощо (п. п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).
Суть принципу законності, відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 10 КПК України суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Обвинувачений ОСОБА_3 будучи обізнаним що відносно нього розпочато кримінальне провадження, що йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обвинувальний акт відносно нього перебуває на розгляді в суді, в судові засідання жодного разу не прибув, заяв про неможливість взяти участь у судовому розгляді суду не подав, письмових пояснень із повідомленням поважності причин своєї неявки до суду не надіслав, що свідчить про його небажання скористатися передбаченим діючим КПК України правами обвинуваченого.
Судом вживалися належні заходи для виклику обвинуваченого в судове засідання для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим він викликався в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України. Так, повістки про виклик на кожне судове засідання в обов"язковому порядку були опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери у виданні «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та офіційному веб-сайті Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.
У матеріалах справи містяться документи на підтвердження завчасних належних викликів обвинуваченого до слідчого, прокурора (на стадії досудового розслідування) та суду, текст повідомлення про підозру опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, що свідчить про те, що ОСОБА_3 мав підстави усвідомлювати, що відносно нього розпочато кримінальне провадження. Обвинувачений мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. 
Процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надавались захиснику обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокату ОСОБА_5 . Інформація про зазначені процесуальні документи також в обов"язковому порядку була опублікована у засобах масової інформації загальнодержавної сфери у виданні «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та офіційному веб-сайті Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.
У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію ним невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України, як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Дане кримінальне провадження здійснювалось за обов"язкової участі захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 , який був забезпечений державою з Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, починаючи зі стадії досудового розслідування даного кримінального провадження.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 була ознайомлена із матеріалами кримінального провадження, що підтверджується відповідною розпискою. також, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 здійснювала активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого, а саме приймала участь у дослідженні доказів, виступала у судових дебатах. 
Враховуючи наведене, суд уважає, що стороною обвинувачення та судом вживалися всі достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.
Під час судових дебатів прокурор вказала, що всі обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення були всебічно досліджені органом досудового слідства, перевірені судом під час судового розгляду і знайшли своє підтвердження. Дії обвинуваченого кваліфіковано вірно, а вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України повністю підтверджується належними і допустимими доказами. Прокурор просила визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 111-2 КК України та призначити йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності на строк 11 (одинадцять) років, з конфіскацією усього майна, яке є його особистою власністю на користь держави. 
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 під час судових дебатів зазначила, що сторона захисту вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопрушення недоведена поза розумним сумнівом доказами які надає сторона обвинуавчення, беззаперечні докази його вини відсутні. Просила постановити відносно ОСОБА_3 виправдувальний вирок у зв"язку із недоведенністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України.
Суд уважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України підтверджується зібраними по справі доказами, які були дослідженні судом в повному обсязі та яким було надано належну правову оцінку а саме:
- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 23.05.2024 року, допит якого проведено із здійсненням відеофіксації допиту за допомогою відеокамери Panasonic Full HD HCV-260 (інв. №101480152), до якого долучена стенограма до протоколу допиту свідка ОСОБА_7 від 23.05.2024 року, в ході якого ОСОБА_7 показав, що проживав у м. Сватове та працював на посаді акумуляторника 4 розряду Сватівського моторно-вагонного депо «Донецька залізниця». На початку травня 2022 року виїхав з тимчасово окупованої території Луганської області. Підтримує контакти з окремими колишніми працівниками регіональної філії «Донецька залізниця», які влаштувалися до т.зв. дуп лнр «Луганська залізниця», а також через соціальні мережі та інтернет отримує інформацію про роботу Сватівського моторно-вагонного депо «Донецька залізниця». ОСОБА_3 йому відомий. До початку широкомасштабної агресії ОСОБА_3 займав посаду начальника моторного-вагонного депо «Сватове», а наприкінці весни 2022 року добровільно погодився на співпрацю з т.зв. лнр, та зайняв посаду начальника депо Сватове. Про факти вчинення на ОСОБА_3 тиску з метою співпраці йому не відомо. ОСОБА_3 сам запропонував свою кандидатуру на посаду начальника депо. Може охарактеризувати його як людину, яка підтримує військову агресію проти України та має проросійські погляди. У березні 2022 року він один з перших хто радо зустрічав військових рф. ОСОБА_3 добровільно пішов на співпрацю з окупаційними військами і у середині 2022 року з рф везли вагони з боєприпасами і технікою, яку потім ховали на території їхнього депо, у агарах та гаражах. Також йому відомо, що слюсарів змушували ремонтувати військову техніку, а також, що влітку 2022 року ОСОБА_3 провів інвентаризацію на моторно-вагонному депо та передав майно депо на баланс Луганської залізниці лнр. Також показав, що зможе впізнати ОСОБА_3 за фотознімками. (Т.2 Докази, а.с. 210-215);
- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, відеозаписом проведення допиту свідка ОСОБА_7 від 23.05.2024 року, який знаходиться на DVD-R диску, долученому до протоколу допиту (Т.2 Докази, а.с. 216) ;
- протоколом пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2024 року,  за участі свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого зафіксовано впізнання ОСОБА_7 обвинуваченого ОСОБА_3 (Т.2 Докази, а.с. 176-181); 
- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 05.07.2024 року допит якої проведено із здійсненням відеофіксації допиту за допомогою відеокамери Panasonic Full HD HCV-260 (інв. №101480152), до якого долучена стенограма до протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 05.07.2024 року, в ході якого ОСОБА_8 показала, що проживав у м. Новомосковськ, мала свою перукарню та надавала перукарські послуги. У травні 2022 року виїхала з тимчасово окупованої території Луганської області. ОСОБА_3 їй відомий. До початку широкомасштабної агресії ОСОБА_3 займав посаду начальника моторного-вагонного депо «Сватове», а наприкінці весни 2022 року добровільно погодився на співпрацю з т.зв. лнр, та зайняв посаду начальника депо Сватове. Про факти вчинення на ОСОБА_3 тиску з метою співпраці йому не відомо. ОСОБА_3 навпаки сам проявив ініціативу щоб зайняти посаду начальника депо. Може охарактеризувати його як людину, яка підтримує військову агресію проти України та має проросійські погляди. У березні 2022 року він один з перших хто зустрічав військових рф та підтримував їхню діяльність. ОСОБА_3 добровільно пішов на співпрацю з окупаційними військами. У середині 2022 року з рф везли вагони з боєприпасами , які потім ховали на території Сватівського депо в ангарах. Також свідку відомо, що слюсарів змушували ремонтувати військову техніку рф, а саме: двигуни від танків та КАМАЗів, тепловози 2т16, які використовувалися для транспортування військової техніки та військових рф. Влітку 2022 року ОСОБА_3 провів інвентаризацію на моторно-вагонному депо та передав майно депо на баланс Луганської залізниці лнр. Інформацію про роботу підприємства вона отримує від колишніх працівників регіональної філії «Донецька залізниця», які влаштувалися до т.зв.дуп лнр «Луганська залізниця», а також через соціальні мережі та інтернет. Також показала, що зможе впізнати ОСОБА_3 за фотознімками. (Т.2 Докази, а.с. 217-222);
- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, відеозаписом проведення допиту свідка ОСОБА_8 від 05.07.2024 року, який знаходиться на DVD-R диску, долученому до протоколу допиту (Т.2 Докази, а.с. 223);
- протоколом пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.07.2024 року, за участі свідка  ОСОБА_8 , відповідно до якого зафіксовано впізнання ОСОБА_8 обвинуваченого ОСОБА_3 (Т.2 Докази, а.с. 182-187).
- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 11.07.2024 року допит якої проведено із здійсненням відеофіксації допиту за допомогою відеокамери Panasonic Full HD HCV-260 (інв. №101480152), до якого долучена стенограма до протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 11.07.2023 року, в ході якого ОСОБА_9 показав, що у період з 2020 року по 2021 рік він працював на посаді начальника юридичного відділу юридичної служби Донецької залізниці. ОСОБА_3 він знає. Останній до початку широкомасштабної агресії рф проти України займав посаду начальника моторного-вагонного депо «Сватове». Наприкінці весни 2022 року він добровільного погодився на пропозицію керівництва ДУП лнр «Луганська залізниця» зайняти посаду начальника локомотивного депо оборотної станції Сватове ДУП «Луганська залізниця». За наявною в нього інформацією ОСОБА_3 добровільно пішов на співпрацю з окупаційною владою, самостійно ініціювавши свою кандидатуру на посаду начальника локомотивного депо оборотної станції Сватове ДУП «Луганська залізниця» і сприяв окупаційній діяльност. Про тиск та погрози по відношенню до ОСОБА_3 свідку нічого невідомо. Так, на початку окупації він дав дозвіл на розташування військової комендатури на території локомотивного депо з їх повним забезпеченням. У середині 2022 року з рф на станцію Сватове надходили вагони з військовою технікою та боєприпасами, які потім переховували на території Сватівського депо в складах та ангарах. Також, свідок має інформацію щодо примушення працівників локомотивного депо виконувати ремонтні роботи військової техніки в цехах депо. Також, влітку 2022 року ОСОБА_3 провів інвентаризацію на локомотивному депо оборотне станції Сватове та передав майно регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» на баланс т.зв. дуп лнр «Луганська залізниця». Інформацію щодо функціонування т.зв. дуп лнр «Луганська залізниця» він отримує від колишніх працівників регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», через соціальні мережі та месенджери, а також із ЗМІ. Також показав, що зможе впізнати ОСОБА_3 за фотознімками. (Т.2 Докази, а.с. 224-229);
- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, відеозаписом проведення допиту свідка ОСОБА_9 від 11.07.2024 року, який знаходиться на DVD-R диску, долученому до протоколу допиту (Т.2 Докази, а.с. 230);
- протоколом пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.07.2024 року, за участі свідка ОСОБА_9 , відповідно до якого зафіксовано впізнання ОСОБА_9 обвинуваченого ОСОБА_3 (Т.2 Докази, а.с. 188-193).
При цьому , суд звертає увагу, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 викликалися в судове засідання для їх допиту належним чином . 
Свідок ОСОБА_7 надіслав до суду заяву у якій зазначив, що був допитаний у кримінальному провадженні, де обвинуваченим є ОСОБА_3 у якості свідка. Його допит у якості свідка від 23.05.2024 року зафіксовано на оптичному диску, у відповідності до ст. 615 КПК України. Вказав, що проживання у Дніпропетровській області, тобто, на відстані понад 900 км. від м. Ужгорода, а також безпекова ситуація, пов"язана з систематичними обстрілами, унеможливлює допит його у якості свідка як у залі судового засідання, так і через систему ВКЗ. Зазначив, що покази дані ним при допиті у якості свідка від 23.05.2024 року підтримує у повному обсязі та просить використати як доказ у кримінальному провадженнім, відповідності до вимог ст. ст. 2, 28, 615 КПК України.
Заяви аналогічного змісту також подали до суду свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , допит яких у якості свідків органом досудового розслідування проводився 05.07.2024 та 11.07.2024 року відповідно. 
Відповідно до ч.11 ст.615 КПК України показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.
З огляду на зазначене суд, керуючись ч.11 ст.615 КПК України, уважає за необхідне використати як докази допити свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які зафіксовані за допомогою доступних технічних засобів відео фіксації.
Окрім того, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України також підтверджується дослідженими у судовому засіданні наступними доказами:
- копією наказу від 30.12.2010 року № 459/Н-ос про призначення ОСОБА_3 на посаду головного інженера моторвагонного депо Сватове ДП «Донецька залізниця» (Т. 2 Докази а.с. 17);
- копією наказу АТ «Укрзалізниця» від 18.04.2022 року № 95/Н-ос з додатком (витягом зі списку працівників структурного підрозділу «Сватівське моторвагонне депо», з якими призупинено дію трудового договору) про припинення дії трудового договору, в тому числі з ОСОБА_3 , з 18.04.2022 року до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування дії воєнного стану (Т. 2 Докази а.с. 14, 18); 
- рапортом заступника начальника 7 відділу ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 24.12.2024 року реєстр. № 78/3/5/7-5390, у якому повідомляється про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Сватове Луганської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 08.04.1998 року, станом на 24.12.2024 року знаходиться на тимчасово окупованій території та мешкає за місцем реєстрації. У період з лютого 2022 року по теперішній час до підконтрольної українській владі території не виїжджав (т.2 а. с. 152);
- протоколом огляду інтернет-сайту «Федеральная налоговая служба росии» від 25.11.2024 року. (Т. 1 Докази а.с. 47-57);
- протоколом огляду від 12.08.2024 року, в ході якого досліджено публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , у тексті якої ОСОБА_3 зазначається як начальник депо Сватове, який надає сприяння військам рф та співпрацює з окупаційною владою (т.1 а. с. 86-91);
- протоколом огляду від 12.08.2024 року, в ході якого досліджено публікацію під назвою « ОСОБА_10 пишуть про рух ворожої військової техніки та боєприпасів, залізницею, у тексті якої ОСОБА_3 зазначається як начальник депо Сватове, який надає сприяння війська рф та співпрацює з окупаційною владою (т.1 а. с. 92-100); 
- протоколом огляду від 12.08.2024 року, в ході якого досліджено публікацію під назвою (мовою оригіналу) «Сводка с полей российско-украинской войни за 06.06.2022 (для граждан рф), у тексті якої ОСОБА_3 зазначається як начальник депо Сватове, який надає сприяння військам рф та співпрацює з окупаційною владою (т.1 а. с. 101-108);
- протоколом огляду від 12.08.2024 року, в ході якого досліджено публікацію інформаційного каналу новин у месенджері Telegram за посиланням http://t.me/Operativ_luga_channel/8711 у тексті якої ОСОБА_3 зазначається як начальник депо Сватове, який надає сприяння війська РФ та співпрацює з окупаційною владою (т.1 а. с. 109-114); 
- повідомленням заступника начальника 7 відділу ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 17.08.2024 року реєстр. № 78/3/5/7-1895, наданого на виконання доручення слідчого у кримінальному провадженні, у ході якого встановлено детальні обставини підготовки та вчинення протиправних дій, осіб причетних до вказаних протиправних дій, їх анкетні дані, зокрема щодо ОСОБА_3 . У вказаному рапорті, зокрема, зазначається, що фактів здійснення тиску або погроз на адресу ОСОБА_3 з боку представників окупаційної влади під час призначення його на посаду начальника локомотивного депо оборотного станції Сватове ВП локомотивного депо Родакове ДУП лнр «Луганська залізниця», не встановлено, до правоохоронних органів Луганської та Донецької областей із заявами про вчинення щодо ноього неправомірних дій з боку представників збройних сил рф, фсб, окупаційної влади держави-агресора ОСОБА_3 не звертався, фактів визнання його потерпілим у кримінальних провадженнях, пов`язаних із збройною агресією рф проти України не встановлено. Також за результатами вжитих заходів здобуто копії документів, які підтверджують здійснення ОСОБА_3 пособництва державі – агресору рф, зокрема, копії посадової інструкції начальника локомотивного депо (оборотного) Сватово ОСОБА_3 від 22.05.2022 року, акти інвентаризації від 08.08.2022 року (Т.1 Докази а.с. 115-124;
- копією посадової інструкції начальника локомотивного депо (обротного) станції Сватове відокремленого підрозділу локомотивного депо Родакове дуп лнр «луганська залізниця» ОСОБА_3 від 25.05.2022 року, з підписом останнього про ознайомлення на 8 арк. (т.1 Докази а. с. 127-134)
- копією акту інвентаризації об"єктів державного майна, яке пропонується до закріплення, що раніше знаходилося на території непідконтрольної виконавчим органам влади лнр державне унітарне підприємство лнр «луганська залізниця» на загальну суму 615 771 313 руб. від 08.08.2022 на 9 арк. (т.1 а. с. 172-180);
- копією акту інвентаризації об`єктів державного майна, яке пропонується до закріплення, що раніше знаходилося на території непідконтрольної виконавчим органам влади лнр державне унітарне підприємство лнр «луганська залізниця» на загальну суму 404459,50 руб. від 08.08.2022 на 13 арк. (т.1 а. с. 135-147);
- копією акту інвентаризації об`єктів державного майна, яке пропонується до закріплення, що раніше знаходилося на території непідконтрольної виконавчим органам влади лнр державне унітарне підприємство лнр «луганська залізниця» на загальну суму 216 470 063,97 руб. від 08.08.2022 на 8 арк. (т.1 а. с. 148-155);
- копією акту інвентаризації об"єктів державного майна, яке пропонується до закріплення, що раніше знаходилося на території непідконтрольної виконавчим органам влади лнр державне унітарне підприємство лнр «луганська залізниця» на загальну суму 6 418 890 553,67 руб. від 08.08.2022 на 16 арк. (т.1 а. с. 156-171);
- графіком відпусток працівників оборотного депо Сватово від 25.11.2022 року дуп лнп «луганська залізниця» на 2023 рік (т.1 а. с. 181-197); 
- списком основних засобів, які знаходяться на балансі структурного підрозділу «Сватівське моторвагонне депо» регіональної філії Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» (т.2 а. с. 18-40);
- списком малоцінних необоротних матеріальних активів, які знаходяться на балансі структурного підрозділу «Сватівське моторвагонне депо» регіональної філії Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» (т.2 а. с. 41-106);
- списком ТМЦ, які знаходяться на балансі структурного підрозділу «Сватівське моторвагонне депо» регіональної філії Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» (т.2 а. с. 107-125);
- списком нематеріальних активів, які знаходяться на балансі структурного підрозділу «Сватівське моторвагонне депо» регіональної філії Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» (т.2 а. с. 126-127);

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно зі ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Частина 1 статті 111-2 КК України встановлює кримінальну відповідальність за умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, іноземцем чи особою без громадянства, за винятком громадян держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.
Відповідно до ст. ст. 84, 85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 – «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд уважає, що всі зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, та узгоджуються між собою.
В той же час, досліджені в суді докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України. У суду відсутні підстави для сумніву у допустимості цих доказів, які зібрані в порядку, передбаченому КПК України.

Судом не ставиться під сумнів, та обставина, що ОСОБА_3 будучи громадянином України у період з 25.05.2022 року по теперішній час, перебуваючи на посаді начальника локомотивного депо (оборотного) Сватове відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Родакове» ДУП лнр «Луганська залізниця», усвідомлюючи, що згідно наказу АТ «Укрзалізниця» № 95/Н-ос від 18.04.2022 з ним було призупинено дію трудового договору, не припинив діяльність підпорядкованого йому підрозділу та забезпечив функціонування локомотивного депо «Сватове», надаючи допомогу окупаційній адміністрації держави-агресора (пособництво), що діяла на окупованій частині Луганської області. 
У той же час, діючи з метою завдання шкоди Україні, не пізніше 08.08.2022 ОСОБА_3 підтримав та реалізував рішення окупаційної адміністрації держави-агресора, а також передав представникам окупаційної адміністрації держави-агресора матеріальні цінності та інші активи. 
Так, у кримінальному праві добровільним уважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України. Фізичний чи психічний примус і крайня необхідність є обставинами, які за певних умов виключають кримінальну протиправність діянь, передбачених ст. 111-2 КК, відповідно до статей 39 і 40 КК України.
Судом не здобуто доказів того, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на посаді вчиняв дії спрямовані на пособництво державі-агресору, під безпосереднім впливом:
а) фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками (йдеться про катування - в розумінні ст. 127 КК, тобто спричинення сильного фізичного болю, побої, мучення тощо з певною метою);
б) фізичного примусу, внаслідок якого вона могла керувати своїми діями, а також психічного примусу, за сукупності таких умов: такі дії цієї особи були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи охоронюваним законом правам її або інших осіб, або суспільним інтересам чи інтересам держави, цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами та при цьому не було спричинено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода (або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці). Шкала видів шкоди відсутня, але є один виняток - шкода життю людини завжди є більш значною, ніж шкода, не пов`язана з посяганням на життя людини; при цьому життя однієї людини не може цінуватися вище, ніж життя іншої.
З досліджених у судовому засіданні відеозаписів проведення допиту свідків ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 убачається, що обвинувачений ОСОБА_3 добровільно зайняв посаду без будь-яких примушувань, активно підтримує окупаційну владу.
Також, з дослідженого повідомлення заступника начальника 7 відділу ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 17.08.2024 року реєстр. № 78/3/5/7-1895, та показів свідків, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявами про вчинення щодо нього злочинів, пов"язаних з російською агресією проти України, зокрема, шляхом застосування відносно нього фізичного чи психологічного примусу з метою надання допомоги державі – агресору чи її окупаційної влади, до правоохоронних органів України не звертався і за оперативними даними встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно, за власною ініціативою призначений на посаду начальника локомотивного депо (оборотного) станції Сватове відокремленого підрозділу локомотивного депо Родакове дуп лнр «луганська залізниця», заходи фізичного впливу до нього не застосовувались (т.1 а.с. 115).
Суд, дослідивши докази не знайшов підтверджень того, що ОСОБА_3 був вимушений зайняти зазначену вище посаду та діяв під фізичним чи психічним примусом з боку осіб, які представляли державу -агресора.
Так, письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи та показами свідків , підтверджується факт саме добровільного зайняття ОСОБА_3 зазначеної посади та вчинення умисних дій спрямованих на допомогу державі- агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави – агресора з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень та дій держави – агресора, передачі представникам окупаційної адміністрації держави-агресора матеріальних цінностей та інших активів, за відсутності фізичного чи психічного примусу, оскільки не здобуто доказів того, що ОСОБА_3 не мав можливості відмовитися від цієї посади та не встановлено факту психічного примусу, погроз і фізичного примусу щодо останнього.
Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, всебічно вивчивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд уважає, що всі докази у справі, які надані суду прокурором, є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 111-2 КК України – умисні дії, які спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора, окупаційної адміністрації держави-агресора та шляхом добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації держави-агресора.
Уважаючи достатньо забезпеченими під час судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинувачених, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.
При вивченні особи обвинуваченого, згідно відповіді Управління ДМС України в Луганській області від 17.10.2024 року № 20 судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України територіальними підрозділами УДМС у Луганській області. З клопотанням про припинення /втрату громадянства України не звертався, відомості щодо припинення ним громадянства України до УДМС у Луганській області не надходили, відповідно до норм чинного законодавства Україн є підстави вважати останнього громадянином України.
Відповідно до довідки № 31-07012025/21210 від 07.01.2025 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості в УІАП ГУНП в Закарпатській області та ДІ МВС України відсутні.
Згідно довідки КНП Луганської обласної ради «Центр психічного здоров`я» від 18.10.2024 року № 1277, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку у лікаря-нарколога не перебувають, за медичною допомогою до вказаного закладу не звертався. 
У відповідності до вимог ч.1,2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Частина 1 статті 111-2 КК України, передбачає покарання за вчинення кримінального правопорушення вказаного у вказаній нормі кримінального закону у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення такого, характер діянь, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставин, які пом"якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування щодо осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.
Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.
Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Вирішуючи питання про необхідність призначення передбаченого санкцією ч. 1 ст. 111-2 КК України обов`язкового додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, виходячи з обставин вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність позбавити обвинуваченого ОСОБА_3 права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також враховуючи те, що останній, маючи правовий зв`язок з Україною, що знаходить свій вияв у взаємних правах та обов`язках, будучи зобов`язаними здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в порушення зазначених зобов`язань добровільно вчинив умисні дії, які спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора, окупаційної адміністрації держави-агресора та шляхом добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора.
Призначаючи покарання суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженої особи, і що відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.
За таких обставин враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, враховуючи тяжкість злочину, конкретні обставини справи, дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення, попередження нових злочинів, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, суд доходить переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності, з конфіскацією усього майна, яке є його власністю на користь держави.
На думку суду, саме таке покарання ОСОБА_3 буде відповідати вимогам ст. 50 КК України, а саме – буде сприяти виправленню ОСОБА_3 та запобіганню вчинення нових злочинів як ОСОБА_3 так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Висновок в частині призначеного основного і додаткового покарання узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Речові докази у кримінальному провадженні – відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні – відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності на строк 11 (одинадцять) років та з конфіскацією усього майна, яке є його власністю на користь держави.

Початок строку відбування основного покарання призначеного ОСОБА_3 , обраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто, із дня фактичного його затримання.

Строк додаткового покарання призначеного ОСОБА_3 у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишити без змін. 

Речові докази у кримінальному провадженні - відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні – відсутні.

На вирок може бути подано учасниками судового провадження апеляційні скарги до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику та прокурору, а інформацію про ухвалений вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду: ОСОБА_1