КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/18567/2025

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/17956/25

11 грудня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Самарцева Ярослава Юрійовича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Кирильчук І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просив суд: здійснити поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктами права спільної сумісної власності та в порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 наступні об`єкти нерухомості:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 88,90 кв.м.
машиномісце за номером АДРЕСА_2 ;
машиномісце за номером АДРЕСА_3 , розташоване на першому поверсі (рівні) підземного паркингу по АДРЕСА_4 ;
машиномісце за номером АДРЕСА_5 , розташоване на першому поверсі (рівні) підземного паркінгу по АДРЕСА_4 .
В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 наступні об`єкти нерухомості:
однокімнатну квартиру за номером АДРЕСА_6 ;
однокімнатну квартиру за номером АДРЕСА_7 .
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від04 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
У серпні 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Сидоренко Наталія Олександрівна подала клопотання про закриття провадження у даній справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сидоренко Наталії Олександрівни про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя закрито.
Не погоджуючись із постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Самарцев Ярослав Юрійович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що предметом розгляду у справі №752/5900/21 були саме майнові права на об`єкти незавершеного будівництва квартир  АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , а не квартири АДРЕСА_10 , АДРЕСА_7 , що є предметом розгляду у цій справі.
Окрім того, суд у справі №752/5900/21 не вирішив спір між сторонами щодо поділу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , площею 88,9 кв. м, яку ОСОБА_2 пропонувала залишити ОСОБА_1 у своєму зустрічному позові у справі №752/5900/21.
До того ж, у межах справи №752/5900/21 позивач посилався на спільність коштів, за які були придбані зазначені об`єкти (саме майнові права), та просив визнати за ним право на частку у них на підставі статей 60, 70 Сімейного кодексу України.
Підставою позову у цій справі є порушення прав позивача, яке відбулося 11 червня 2025 року, коли ОСОБА_2 оформила право особистої власності на об`єкти нерухомості, які придбані під час шлюбу та підлягають поділу між сторонами.
Відмінними є підстави позовів і щодо поділу паркомісць. Так, відмовляючи у задоволенні вимог щодо поділу майна подружжя-вказаних паркомісць у справі №752/5900/21, суд вказав, що на момент розгляду справи дані об`єкти нерухомості взагалі не належать сторонам.Таке право власності на вказані паркомісця   ОСОБА_2 набула лише після укладання договору купівлі продажу 11 червня 2025 року та стала їх одноособовим власником, хоча 100% коштів за них було сплачено під час перебування сторін у шлюбі.
Отже, на переконання сторони позивача, правова підстава позову у справі №752/5900/21 та у цьому позові не є тотожною.
У письмових поясненнях представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Сидоренко Наталія Олександрівна просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року про закриття провадження у справі - без змін.
Зазначає, що усудовому порядку вже було розглянуто спір між тими ж сторонами, про той же предмет спору і з тих же підстав
Сторона відповідача погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що предмет позову у справі №752/5900/21 обмежувався вимогами щодо поділу майнових прав, а не вже зареєстрованої нерухомості.
При цьому, суд першої інстанції аргументовано застосовував практику Верховного Суду, зокрема, постанову у справі №761/92288/22 від 12 лютого 2025 року, де стосовно ототожнення майнових прав із об`єктами нерухомості зазначено, що інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування, як первісний власник, шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
Сторона відповідача вважає, що у межах існування вказаних правовідносин звернення позивача до суду повторно із вимогою про поділ майна подружжя не є ефективним способом захисту прав та інтересів, враховуючи те, що такі вимоги вже були розглянуті судом та рішення суду набрало законної сили.
Крім того, звернення до суду із вимогою про поділ майна подружжя суперечить принципам правової визначеності та обов`язковості судових рішень.
Отже, на перекоання сторони відповідача, провадження у справі №752/17956/25 було правомірно закрито судом першої інстанції на підставі статті 255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду у справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Таким чином, сторона відповідача вважає, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/17956/25 від 16 жовтня 2025 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою, ухвалена із додержанням норм матеріального та процесуального права.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Самарцев Ярослав Юрійович підтримав доводи апеляційної скаргита просив скаргу задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Сидоренко Наталія Олександрівна в судовому засіданні просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року про закриття провадження у справі - без змін.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Із направлених до суду апеляційної інстанції матеріалів цивільної справи вбачається, що  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити рішення, зводиться до здійснення поділу спільного майна подружжя, яке є об`єктами права спільної сумісної власності та в порядку поділу майна подружжя виділити у власність  ОСОБА_1  наступні об`єкти нерухомості: трикімнатну квартиру  АДРЕСА_1 , загальною площею 88,90кв.м.; машиномісце за номером    АДРЕСА_11 №37-К у м. Києві; машиномісце за номером АДРЕСА_5 , розташоване на першому поверсі (рівні) підземного паркінгу по АДРЕСА_4 ;  виділити у власність ОСОБА_2 у порядку поділу майна подружжя наступні об`єкти нерухомості: однокімнатну квартиру за номером АДРЕСА_6 ; однокімнатну квартиру за номером АДРЕСА_7 .
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що з 08 жовтня 1987 року по 31 жовтня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року (справа №752/6326/16-ц) розірвано. 
Під час шлюбу сторонами було придбано за договором купівлі-продажу цінних паперів №226БВ108 та інвестиційним договором про участь у будівництві об`єкту нерухомості №34-ф-ГС від 30 червня 2015 року цінні папери на однокімнатну квартиру за номером       АДРЕСА_12 . Кошти за цінні папери були повністю сплачені 09 липня 2015 року, що підтверджується відповідним актом виконання зобов`язань від 9 липня 2015 року.
Так само, за договором купівлі-продажу цінних паперів №227БВ108 та інвестиційним договором про участь у будівництві об`єкту нерухомості №35-ф-ГС від 30 червня 2015 року цінні папери на однокімнатну квартиру за номером   АДРЕСА_13  кошти за цінні папери так само були повністю сплачені 9 липня 2015 року, що підтверджується відповідним актом виконання зобов`язань від 9 липня 2015 року.
Крім цього, відповідно до попереднього договору купівлі-продажу машиномісць від 26 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченком О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1324, укладеного між ТОВ «Стромкомплект» та ОСОБА_2 були придбані паркомісця № НОМЕР_1 , АДРЕСА_14 , кошти за які були повністю сплачені під час підписання попереднього договору купівлі-продажу. За дані об`єкти нерухомості кошти сплачував особисто ОСОБА_1 та діяв відповідно до доручення №2266 в інтересах ОСОБА_2 .
Будинок було введено в експлуатацію у 2016 році, йому була присвоєна адреса Саксаганського 37-К. Таким чином, будівельна адреса будинку АДРЕСА_15 була змінена на АДРЕСА_1 для всіх вищеперерахованих об`єктів нерухомості.
Всі вищевказані об`єкти нерухомості були придбані та оплачені під час шлюбу, є спільною сумісною власністю сторін та відповідно підлягають поділу між сторонами.
При цьому, цінні папери на дані об`єкти нерухомості вже були предметом розгляду у цивільній справі №752/5900/21та, в силу вимог частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені у даному судовому рішенні, не доказуються при розгляді іншої справи.
Позивач вказував, що йому стало відомо, що 11 червня 2025 року вищевказані об`єкти нерухомості, які були придбані за спільні кошти подружжя, зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 .
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 11 червня 2025 року оформила дані обєкти нерухомості на своє ім`я. При цьому, квартира за      АДРЕСА_12 , була зареєстрована як квартира  АДРЕСА_7 .
Так само квартира за       АДРЕСА_13 . була зареєстрована, як квартира   АДРЕСА_6 .
У цей же день, 11 червня 2025 року, були зареєстровані на праві власності і паркомісця, їх нумерація не змінилася АДРЕСА_16 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_17 стала, як і у всього будинку Саксаганського 37-К.
Крім того, до обсягу спільного нажитого майна та його поділу, також підлягає включенню трикімнатна квартира   АДРЕСА_1 , загальною площею 88,90 кв.м., яка оформлена на його ім?я, та на сьогоднішній день між сторонами не поділена. При цьому, відповідач   ОСОБА_2 сама пропонувала залишити трикімнатну квартиру   АДРЕСА_1  за ним, позивачем ОСОБА_1 . 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від04 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання(а.с. 202-203 том 1).
У підготовчому судовому засіданні 27 серпня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Сидоренко Н.О. подала клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, посилаючись на те, що даний позов тотожній до позову у справі № 752/5900/21, справа за яким вже була остаточна вирішена. Тотожність полягає в ідентичних сторонах, предметі спору та підставах. Поданий ОСОБА_1 позов не лише дублює попередній процес, але й порушує принцип виключності судових рішень, який забезпечує стабільність правовідносин і запобігає множенню тотожних спорів (а.с. 206-242, 243 245 том 1).
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Самарцев Я.Ю. проти закриття провадження у справі заперечував. Вказував, що поданий ОСОБА_1 позов у цій справі є новим позовом та не є тотожним із позовом, який був предметом розгляду у справі № 752/5900/21, оскільки має новий предмет, враховуючи те, що об`єкти нерухомості, які є предметом поділу у даній справі, вже зареєстровані на праві особистої власності за відповідачкоюу даній справі, попри те, що мають бути визнані об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
У підготовчому судовому засіданні 16 жовтня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Сидоренко Н.О. підтримала клопотання про закриття провадженняу даній справаі, просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Додатково зазначала, що за наявності нескасованого судового рішення у справі № 752/5900/21, позивач обрав неналежний спосіб захисту, вважала, що належним способом захисту прав позивача ОСОБА_1  є саме звернення до суду з позовом про стягнення грошової компенсації частини сплачених за майно грошових коштів.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Самарцев Я.Ю. проти задоволення клопотання заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, вважаючи, що предмет позову  у даній справі є іншим, ніж у справі № 752/5900/21.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сидоренко Наталії Олександрівни про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя закрито.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що при вирішенні питання про закриття провадження у цій справі судом встановлено, що предметом позову у цій справі є вимога про поділ спільного майна подружжя. Разом з тим, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року у справі  № 752/5900/21 позов ОСОБА_1 задоволено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.  Поділено майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на:
- 1/2 частину майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_18 (будівельна адреса: квартира АДРЕСА_19 , поштова адреса: квартира АДРЕСА_7 );
- 1/2 частину майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_20 (будівельна адреса: квартира АДРЕСА_9 , поштова адреса: квартира АДРЕСА_6 );
- 1/2 частинумашиномісця за № НОМЕР_1 , проектною площею 21,69 кв. м, на першому поверсі (рівні) підземного паркінгу на АДРЕСА_1 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_21 );
- 1/2 частинумашиномісця за номером АДРЕСА_22 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_23 );
- 1/2 частинумашиномісця за номером АДРЕСА_24 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_5 на АДРЕСА_15 );
- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 88,90 кв. м.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на:
- 1/2 частину майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_18 (будівельна адреса: квартира АДРЕСА_19 ), (поштова адреса: квартира АДРЕСА_7 );
- 1/2 частину майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_20 (будівельна адреса: квартира АДРЕСА_9 ), (поштова адреса: квартира АДРЕСА_6 );
- 1/2 частинумашиномісця за № НОМЕР_1 , проектною площею 21,69 кв. м, на першому поверсі (рівні) підземного паркінгу на АДРЕСА_1 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_16 на АДРЕСА_15 );
- 1/2 частинумашиномісця за номером АДРЕСА_22 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_3 на АДРЕСА_15 );
- 1/2 частинумашиномісця за номером 52, проектною площею 22,40 кв. м, на першому поверсі (рівні) підземного паркінгу на АДРЕСА_1 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_5 на АДРЕСА_15 ).
У решті зустрічного позову відмовлено.
22 травня 2024 року постановою Київського апеляційного суду у справі № 752/5900/21 рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року скасовано з ухваленням нового судового рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Науково-виробнича фірма «Стромкомплект», про поділ майна подружжя - залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Науково-виробнича фірма «Стромкомплект», про поділ майна подружжя - залишено без задоволення.
12 березня 2025 року постановою Верховного Суду у справі № 752/5900/21 постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року залишено без змін.
Виходячи з характеру спірних правовідносин, складу сторін, предмету позову та обраного позивачами способу захисту, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що провадження у цій справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя  підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду у справі №752/5900/21, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Судом першої інстанції роз?яснено, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом за захистом своїх прав в інший, передбачений законом спосіб, зокрема, з вимогами про стягнення грошової компенсації частини сплачених грошових коштів.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини(стаття 10 ЦПК України).
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу вимог цивільного процесуального законодавства суддя, після одержання заяви з`ясовує наявність/відсутність підстав для відкриття/відмови у відкритті провадження у цивільній справі, встановлених ЦПК України.
Верховний Суд у складіОб`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження  № 61-2417сво19) вказав, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Верховний Суд у складіОб`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження  № 61-20968сво21) зазначив, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Таку правову позицію виклав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року в справі № 146/318/20 (провадження  № 61-11374св20).
Відповідно до зазначеного, необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Підстави для закриття провадження у справі передбачені статтею 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Для застосування підстави закриття провадження у справі, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, необхідна одночасна наявність трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Колегією суддів апеляційного суду встановлено й це вбачається з інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є відкритим для всіх, що у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебувала на розгляді цивільна справа №752/5900/21, провадження № 2/752/1055/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Науково-виробнича фірма «Стромкомплект», про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Науково-виробнича фірма «Стромкомплект», про поділ майна подружжя.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.Поділено майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 12 березня 2025 року, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року скасовано з ухваленням нового судового рішення. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - НВФ «Стромкомплект», про поділ майна подружжя залишено без задоволення.Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - НВФ «Стромкомплект», про поділ майна подружжя залишено без задоволення.
У справі №752/5900/21 сторонами були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а предмет позову поділ майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема, майнові права на квартири АДРЕСА_25 та АДРЕСА_8 (будівельна адреса: квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 ); про поділ машиномісць № АДРЕСА_1 ; про поділ, зокрема, квартири АДРЕСА_1 шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану квартир (зустрічні вимоги).
Вирішуючи спір у справі №752/5900/21 та, відмовляючи у задоволенні як первісного позову ОСОБА_1 , так і зустрічних вимог ОСОБА_2 , апеляційний суд виснував, що вимога про поділ майнових прав на квартири АДРЕСА_25 та АДРЕСА_8 (будівельна адреса: квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 ) є передчасною, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що інвестор ОСОБА_2 у будь-який спосіб набула майнові права (тотожні праву власності) на спірні об`єкти нерухомості, обставини про наявність майнових прав, як спільного майна подружжя, є недоведеним.
Щодо позовних вимог про поділ машиномісць № НОМЕР_2 , 64, АДРЕСА_26 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що попередній договір не може вважатися самостійною підставою для переходу права власності на майно, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 належать на праві власності спірні машиномісця № НОМЕР_2 , НОМЕР_1 , НОМЕР_3 за адресою:    АДРЕСА_4 , та, відповідно, відмовив у задоволенні позовних вимог про їхній поділ.
Щодо зустрічних позовних вимог  ОСОБА_2  про поділ, зокрема, квартири АДРЕСА_1 , апеляційний суд, установивши, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 , який, у свою чергу, звертаючись до суду з позовом, не порушував питання про поділ квартири АДРЕСА_1 як спільної сумісної власності подружжя, дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про поділ цієї квартири між подружжям шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на цю квартиру.
У справі, що переглядається, позивач  ОСОБА_1 у липні 2025 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, вякому просив суд: здійснити поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктами права спільної сумісної власності та в порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 наступні об`єкти нерухомості: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 88,90кв.м.; машиномісце за номером АДРЕСА_2 ;машиномісце за номером АДРЕСА_3 , розташоване на першому поверсі (рівні) підземного паркингу по АДРЕСА_4 ; машиномісце за номером АДРЕСА_5 , розташоване на першому поверсі (рівні) підземного паркінгу по АДРЕСА_4 . В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 наступні об`єкти нерухомості: однокімнатну квартиру за номером АДРЕСА_6 ; однокімнатну квартиру за номером АДРЕСА_7 .
В обгрунтування позовних вимог (підстава позову) позивач  ОСОБА_1 посилався, зокрема на те, що йому стало відомо, що 11 червня 2025 року вищевказані об`єкти нерухомості, які були придбані за спільні кошти подружжя, зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачка ОСОБА_2 11 червня 2025 року оформила дані обєкти нерухомості на своє ім`я. При цьому квартира за номером АДРЕСА_12 була зареєстрована як квартира АДРЕСА_7 . Так само квартира за номером    АДРЕСА_13 була зареєстрована як квартира АДРЕСА_6 .
У цей же день, 11 червня 2025 року, були зареєстровані на праві власності і паркомісця, їх нумерація не змінилася АДРЕСА_16 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_17 стала, як і у всього будинку, АДРЕСА_4 .
Крім того, до обсягу спільного нажитого майна та його поділу також підлягає включенню трикімнатна квартира   АДРЕСА_1 , загальною площею 88,90 кв.м., яка оформлена на його ім?я, та на сьогоднішній день між сторонами не поділена. 
Аналіз матеріалів даної справи та зміст відповідних судових рішень у справі №752/5900/21 свідчить про те, що сторони у цій справі та у справі №752/5900/21 є тотожними.
Проте, закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем у заявленому позові у цій справі змінено підставу позову,  так як  відбулась зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. 
Суд першої інстанції не врахував, що підставою для відмови у позові про поділ майна подружжя в справі №752/5900/21 стало те, що позов в частині поділу нерухомого майна: квартир АДРЕСА_25 та АДРЕСА_8 (будівельна адреса: квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 ), машиномісць АДРЕСА_5 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_26 є передчасним, оскільки відсутні докази того, що інвестор ОСОБА_2 у будь-який спосіб набула майнові права (тотожні праву власності) на спірні об`єкти нерухомості (квартири), як і відсутні докази, що ОСОБА_2 належать на праві власності спірні машиномісця № НОМЕР_2 , НОМЕР_1 , НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_4 . 
А в частині поділу квартири АДРЕСА_1  висновок суду про відмову у позові обгрунтовано тим, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за  ОСОБА_1 , який, у свою чергу, звертаючись до суду з позовом, не порушував питання про поділ цієї квартири як спільної сумісної власності подружжя.
У той же час у справі, що переглядається, підставою позову є те, що відповідно до відомостейз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 (відповідачка у справі) 11 червня 2025 року оформила право особистої власності на спірні об?єкти нерухомого майна (квартири та машиномісця/паркомісця по   АДРЕСА_4 ) на своє ім`я(а.с. 11-40 том 1). Також позивачем  ОСОБА_1 заявленавимога, яка не була предметом розгляду у справі №752/5900/21, про поділ квартири   АДРЕСА_1 , право власності наяку зареєстровано за ним, як спільної сумісної власності подружжя.
Отже, у справі №752/5900/21 та у цій справі підстави позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, не збігаються, тоді як нетотожність хоча б одного з елементів позову не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованої особи за вирішенням спору, а відтак, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для закриття провадження у цій справі за положеннями пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
За викладених обставин судпершої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, оскільки позивачем   ОСОБА_5 ем у цій справі заявлено іншу підставу позову, що унеможливлює висновок про тотожність позову у цій справі та у справі №752/5900/21.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду досуду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведене, колегія суддівапеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Самарцева Ярослава Юрійовича та достатніми для скасування оскаржуваної ухвали, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У справі, що перебувала на розгляді в суді апеляційної інстанції, об`єктом апеляційного оскарження є ухвала суду про закриття провадження у справі, яка за результатом розгляду апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Самарцева Ярослава Юрійовича Київським апеляційним судом скасована, з направленням цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя для продовження розгляду до суду першої інстанції
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Отже, розподіл судових витрат, в тому числі й понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Самарцева Ярослава Юрійовича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року, буде здійснюватись тим судом, який ухвалить остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, враховуючи висновки Київського апеляційного суду щодо суті апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 13, 255, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Самарцева Ярослава Юрійовича задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року скасувати.
Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: