РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 949/776/25
Провадження № 22-ц/4815/1454/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструк С. В., Хилевича С. В.

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Кредит-Капітал», 
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 серпня 2025 року у складі судді Тарасюк А.М., постановлене в м. Дубровиця Рівненської області, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 27 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №100293898, відповідно до умов якого відповідач отримала 17000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. Укладаючи кредитний договір, відповідач і ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому, в свою чергу, були перераховані кошти відповідно до умов п. 2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника. Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного договору підтверджує Анкета-заява на кредит №100293898 позичальника від 27 вересня 2023 року, що заповнена відповідачем. У подальшому, 28 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т. Відповідно до умов Договору, відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором №100293898 від 27 вересня 2023 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором №100293898 від 27 вересня 2023 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан». Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, зокрема, надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості. Проте, відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т від 28 лютого 2024 року, сума заборгованості відповідача становить 66584,75 грн. з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 17000 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків - 47884,75 грн., прострочена заборгованість за комісією - 1700 грн.. Цю суму і просило стягнути на свою користь з відповідача, а також понесені судові витрати.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 серпня 2025 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором №100293898 від 27 вересня 2023 року в розмірі 23375,00 грн.. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 850,40 грн..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником дотриманий не був. Часткове задоволення позову обумовлено тим, що нарахування відсотків поза межами строку кредитування є неправомірним і до стягнення підлягає сума заборгованості за відсотками, нарахованими за період строку кредитування в розмірі 6 375,00 грн.. Судом також враховано, що Банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального т процесуального права, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на безпідставну відмову у стягнення відсотків за кредитним оговором у заявленому розмірі та пояснює, що судом неправильно трактовано поняття «пролонгація» та неправильно встановлено останній день дії договору. Пояснює, що кредит відповідачу надано строком на 120 днів, до якого входять пільговий (30 днів) та поточний (90 днів) період, а нарахування відсотків після з 28.10.2023 відповідно до п. п. 1.6, 2.3.2.1 Договору №100293898 від 27.09.2023 передбачено умовами договору, які підписав відповідач і не потребує пролонгації. Окрім того п.1.5.3 Договору №100293898 від 27.09.2023 року встановлені Проценти за поточного періоду в сумі 45900,00 грн. Наголошує, що ці умови чітко прописані у кредитному договорі № 100293898 від 27.09.2023 року, що є підтвердженням того, що позичальник надає свою згоду на укладення кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною договору. Вважає, що станом на подання позовної заяви до суду строк дії договору не закінчився, оскільки відповідачем не сплачувалися кошти на виконання кредитного договору. На підтвердження розрахунку суми заборгованості за Кредитним договором №100293898 від 27.09.2023, Товариством було додані до позовної заяви копію відомостей про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором № 100293898 від 27.09.2023, а також копію Графіку платежів про споживчий кредит за Кредитним договором № 100293898 від 27.09.2023. Додає, що відповідач з моменту укладення Договору з приводу невиконання ТОВ «Мілоан» взятих на себе зобов`язань, зокрема не отриманням протягом 3 робочих днів з моменту укладення Договору відправленої товариством суми кредиту на його картковий рахунок, як це передбачено п. 7.1 Договору, до ТОВ «Мілоан» не звертався, а протилежного суду не доведено. Доводить, що позовні вимоги в частині стягнення комісії є обґрунтованими, адже її стягнення прямо передбачене договором: до п. 1.5.1. Договору №100293898 від 27.09.2023 року комісія за надання кредиту: 1700,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Додає, що ТОВ «Мілоан» не банк, а небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність».З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Ващишина Оксана Вікторівна вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено, що 27 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №100293898, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 17000 грн., строком на 120 днів з 27 вересня 2023 року, який складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 30 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 27 жовтня 2023 року (рекомендована дата платежу), поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 25 січня 2025 року (дата остаточного погашення заборгованості) (пункти Договору 1.1-1.3.2).
Відповідно до п. 1.5 Договору, загальні витрати позичальника за пільговий період складають 8075,00 грн. в грошовому виразі та 11215,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 53975,00 грн. в грошовому виразі та 7624,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 25075,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 70975,00 грн.
Згідно з п.п. 1.5.1 - 1.6 Договору, комісія за надання кредиту: 1700,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 6375,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 45900 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду; тип процентної ставки - фіксована, особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 Договору.
Пунктом 2.1 Договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 545708*48.
Умовами Договору передбачені умови пролонгації, зокрема п. 2.3.1 Договору, передбачено, що Позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені цим п. 2.3 Договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Можливі періоди продовження/ поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту, а саме: строк продовження 3 дні - максимальний розмір комісії 3,00%; строк продовження 7 днів - максимальний розмір комісії 6,00%; строк продовження 15 днів - максимальний розмір комісії 10,00%. Якщо Позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах визначених цим пунктом, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору.
Даний Договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1 Договору).
Отже, кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора 193658, який відправлений на вказаний в анкеті номер мобільного телефону, що підтверджується довідкою про ідентифікацію.

До вказаного договору додано графік платежів за договором та паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту.

У цей же день ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 17000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №73315209 від 27 вересня 2023 року.

З виписки з особового рахунка та відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №100293898 від 27 вересня 2023 року вбачається надання кредиту, нарахування комісії та процентів.

Таким чином, факт укладення Договору про споживчий кредит №100293898 від 27 вересня 2023 року та отримання кредитних коштів в сумі 17 000,00 грн. знайшов підтвердження у ході розгляду справи.

28 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а останнє набуло право грошової вимог до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі боржників.

Згідно Витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т від 28 лютого 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги у тому числі до відповідача за кредитним договором №100293898 від 27 вересня 2023 року на суму 66584,75 грн..

Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 ..
Окрім того, як вбачається, що позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою щодо погашення заборгованості за кредитним договором та повідомляв про відступлення права вимоги.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Частиною 2 ст. 9 вказаного Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснені всі дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення кредитного договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливим, а саме: без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між сторонами по справі не був би укладений, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Можливість укладення договору вищевказаним способом підтверджується правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у постанові від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, у постанові від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 та ін.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Отже, вище встановленими обставинами справи та нормами закону підтверджується факт укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору №100293898 від 27.09.2023 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», суд першої інстанції виходив того, що нарахування відсотків поза межами строку кредитування є неправомірним і до стягнення підлягає (окрім тіла кредиту) лише сума заборгованості за відсотками, нарахованими за період строку кредитування у розмірі 6375,00 грн. (17000,00 грн. х 1,25% х 30 днів).

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду правильним та обґрунтованим.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Ст. 625 ЦК України визначено поняття відповідальності за порушення грошового зобов`язання: боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пунктах 1.3 -1.3.2 вказаного Договору зазначено, що кредит надається загальним строком на 120 днів з 27 вересня 2023 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. При цьому, пільговий період складає 30 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 27 жовтня 2023 року та поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 25 січня 2024 року.
Тобто, за умовами Договору протягом 30 днів нараховуються передбачені пунктом 1.5.2 Договору проценти за ставкою 1.25 відсотків відповідно, за наступні 90 днів (у випадку пролонгації) передбачені пунктом 1.5.3 договору за ставкою 3,00 відсотків.

Пунктом 2.3 Договору визначено умови щодо пролонгації строку кредитування, зокрема пункт 2.3.1 передбачає, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. 
При цьому, у цьому ж пункті Договору визначено, що для продовження строку кредитування кредитом позичальник має вчинити дії, передбачені цим п. 2.3 та розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту: 3 дні - 3.00 % максимальний розмір комісії; 7 днів - 5.00 % максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту; 15 днів - 10.00% максимальний розмір комісії, відсоток від суми наданого кредиту.
Пунктом 2.3.2 Договору, визначено порядок дій позичальника для продовження строку користування.
Таким чином, згідно умов Договору пролонгація не може здійснюватися на інших умовах ніж передбачено цими пунктами.

Апелянтом не надано суду належних та достовірних доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до вказаних пунктів Договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п. 4.1 Договору.

Таким чином, відповідачу нараховувалися відсотки після закінчення строку дії Кредитного договору від 27 вересня 2023 року №100293898.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.
При перевірці розміру відсотків, заявлених позивачем до стягнення судом враховано умови Кредитного договору, узгоджені відповідачем у частині строку та порядку нарахування відсотків, складові показники, факт відсутності пролонгації договору після закінчення пільгового періоду, строку дії договору відповідачем, принцип арифметичної вірності та послідовності, а отже приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача відсотків у розмірі 63 75,00 грн. (17 000,00 грн. х 1,25% х 30 днів).
Позивачем ні в суді першої інстанції, ні до апеляційної скарги не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідачки оновлених графіків платежів та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутні. Так само позивачем не надано доказів ініціювання позичальником продовження строку кредитування відповідно до п.2.3.1 договору.

Встановлені обставини справи свідчать, що кредитором здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення 30-денного строку кредитування, передбаченого договором № 100293898 від 27.09.2023 року.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16.
Покликання апелянта на неправомірність відмови у стягненні комісії не спростовують законних висновків суду першої інстанції та узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду.
Так, у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 13 липня 2022 року по справі №363/1834/17 констатувала, що "умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування» (п. 31.33).
Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження №61-13299св22) зроблений висновок, що оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості по відсотках, нарахованих поза межами строку кредитування, та комісії.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 серпня 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.
Судді: Боймиструк С. В.
Хилевич С. В.