Справа №345/6788/25 
Провадження № 2/345/3184/2025

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуша у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління (поводження) побутовими відходами, - 
ВСТАНОВИВ:
Директор ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» Козак Б.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з неї на користь позивача заборгованість у розмірі 6 978,92 грн за надані послуги з поводження (управління) побутовими відходами, а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Позов мотивовано тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів на території Калуської міської територіальної громади» від 17.03.2021 року № 81, ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» визначено виконавцем послуг з поводження з побутовими відходами на території Калуської міської територіальної громади. ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» надавало зазначені послуги всім споживачам на території м. Калуш та Калуської ОТГ, зокрема й боржнику ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом усього часу існування правовідносин з боржником ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» належним чином виконувало всі свої зобов`язання. Жодних претензій щодо якості наданих послуг від відповідачки не надходило. Натомість відповідачка своїх обов`язків з оплати послуг не виконувала, унаслідок чого станом на 01.11.2025 р. утворилася заборгованість у розмірі 6 978,92 грн. На підставі зазначеного позивач звернувся до суду з вимогою стягнути вказану заборгованість та судові витрати.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. 
16.12.2025 р. ОСОБА_1 подала до суду відзив, в якому зазначила, що позов не визнає, вважає його безпідставним і необґрунтованим, та просить у задоволенні позову відмовити. Відповідачка зазначила, що у с. Мостище немає облаштованих полігонів або загальних місць збору побутових відходів, оскільки це населений пункт індивідуальної забудови, і збір сміття здійснюється в індивідуальні контейнери кожного будинковолодіння. Вказала, що право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 вона набула 16.08.2022 р., тобто пізніше дати, зазначеної у договорі з ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ». Станом на 01.06.2021 р., не будучи власником, вона не мала повноважень для укладення будь-яких договорів. Також відповідачка стверджує, що їй було відмовлено в укладенні договору, а послуги з вивезення та захоронення побутових відходів позивачем не надавалися. Відповідно, ОСОБА_1 просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути всі судові витрати з позивача.
22.12.2025 р. директор ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» ОСОБА_2 подав відповідь на відзив. У відповіді зазначено, що вивезення побутових відходів у с. Мостище здійснюється щосуботи як контейнерною, так і безконтейнерною системою збору, кожне господарство обирає зручний спосіб збору. Наявність облаштованих полігонів або загальних місць збору є порушенням законодавства у сфері поводження з побутовими відходами. Посилання відповідачки на відсутність письмового договору вважається безпідставним, оскільки чинне законодавство встановлює обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, а факт відсутності письмового договору не звільняє споживача від оплати послуг. ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» зазначає, що боржник мав обов`язок інформувати виконавця про зміну власника житла та фактичну кількість осіб, які проживають у житлі. Підтвердженням факту надання послуг є шляхові листи та GPS-трекери маршрутів сміттєвозів. Факт відмови у надсиланні договору поштою пояснюється тим, що укладення письмового договору відбувається лише в абонентському відділі із пред`явленням документів, що посвідчують особу. Вся інформація про порядок укладення договорів була доступна через виїзний прийом громадян та офіційну сторінку ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ», а також через старосту села Мостище. Акт обстеження домогосподарства від 29.07.2024 № 10 не є підставою для звільнення від сплати, оскільки не входить до переліку документів, які дають право на несплату вартості послуг. ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» просить відхилити доводи відповідачки та задовольнити позов повністю.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи про розгляд справи без участі представника ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ», позовні вимоги підтримує в повному об`ємі. 
Відповідачка надала відзив на позов, проте на судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час і місце його проведення. 
Проаналізувавши викладене в позовній заяві, відзиві відповідачки та відповіді позивача на відзив, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Ст. 638, 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду,а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. 
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг – індивідуальний або колективний споживач. 
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком); комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами). 
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст. 68 Житлового кодексу України, згідно з якою зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. 
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно з положенням ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Власник або наймач житлового приміщення та повнолітні члени його сім`ї, що мешкають разом з ним, зобов`язані своєчасно та у повному обсязі вносити оплату за надані житлово-комунальні послуги згідно з ст. 66-68 Житлового кодексу України. 
Статтями 64, 156 Житлового кодексу України, передбачено, що повнолітні члени сім`ї несуть з наймачем (власником) солідарну відповідальність
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Відповідно до ст. 13 Закону № 2189-VIII договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача.
З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.
Згідно ч. 1, 4 ст. 25 Закону № 2189-VIII споживачі зобов`язані укласти договір про управління побутовими відходами з виконавцем послуги з управління побутовими відходами, визначеним у встановленому законодавством порядку.
Послуга з управління побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом,Законом України «Про управління відходами» та вимогами правил надання послуг з управління побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відносини, пов`язані із запобіганням утворенню та з управлінням відходами, що утворюються в Україні, регулюються Законом України «Про управління відходами» № 2320-IX від 20.06.2022.
Відповідно до ст. 33 вказаного Закону послуга з управління побутовими відходами є комунальною послугою і надається відповідно до законодавства про житлово-комунальні послуги та правил, встановлених Кабінетом Міністрів України, з урахуванням регіональних та місцевих планів управління відходами та правил благоустрою населеного пункту.
До складу послуги з управління побутовими відходами входять операції із збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів.
Суб`єкти господарювання, які здійснюють збирання та перевезення побутових відходів, визначаються органами місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Виконавцем послуги з управління побутовими відходами є суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку, або адміністратор послуги з управління побутовими відходами.
Виконавець послуги з управління побутовими відходами укладає договори із споживачами послуги.
Згідно з п. 24 Правил надання послуги з управління побутовими відходами, затверджених постановою КМУ від 08 серпня 2023 № 835 (набрала чинності з 15.08.2022), вказані послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги з управління побутовими відходами, які затверджені також вказаною постановою.
Відповідно до п. 28 Правил плата за надану послугу з управління побутовими відходами нараховується щомісяця відповідно до умов договору про надання послуги з управління побутовими відходами і тарифів, що формуються відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку згідно з частиною четвертою статті 34 Закону України Про управління відходами.
Плата виконавцю послуги за індивідуальним договором та договором з індивідуальним споживачем про надання послуги з управління побутовими відходами складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування, що вносяться споживачем виконавцю послуги щомісяця однією сумою в порядку та розмірах згідно з умовами відповідного договору.
Оплата послуги здійснюється не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.
Суд встановив, що позивач ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» зареєстрований як суб`єкт господарювання (юридична особа) та є виконавцем послуг з поводженням з побутовими відходами на території Калуської міської територіальної громади.
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з розрахунком заборгованості особового рахунку № НОМЕР_1 , оформленого за адресою: АДРЕСА_1 , кількість мешканців: 4, станом на 01.11.2025 нарахована плата за послуги з управління відходами в загальному розмірі 6 978,92 грн.
Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
П. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» до ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.
Так, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач як споживач послуги з управління побутовими відходами в порушення вищевказаних норм діючого законодавства та умов відповідного договору неналежним чином виконувала свої зобов`язання щодо оплати вказаних комунальних послуг, у зв`язку з чим станом на 01.11.2025 нарахована плата за послуги з управління відходами в загальному розмірі 6 978,92 грн., стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку.
Зазначений розмір заборгованості підтверджується наданою позивачем випискою з особового рахунку, яка містить інформацію про нараховані і сплачені суми за кожен місяць, суми заборгованості наростаючим підсумком. Вказаний документ суд вважає належним та допустимим доказом.
При цьому, відповідач жодних обґрунтованих заперечень щодо отримання зазначених послуг, їх якості, а також наявності заборгованості у визначеному позивачем розмірі, не навела та перед судом не довела.
Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача про відсутність між сторонами належним чином оформленого договору про надання послуг з поводження/управління побутовими відходами суд відхиляє як безпідставні.
В даному випадку системний аналіз чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, вказує на обов`язок споживача укласти договір щодо житлово-комунальних послуг та неможливість споживача відмовитись від його укладання.
Як вже зазначалось, договір про надання житлово-комунальних послуг, в т.ч. з поводження з побутовими відходами, вважається укладеним навіть, якщо споживач після отримання договору не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання відповідної комунальної послуги від цього виконавця, у тому числі здійснив оплату наданих послуг.
Таким чином, договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію виконавця повністю та без застережень, або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).
Як встановлено судом, послуги з поводження/управління побутовими відходами надавались позивачем індивідуальним споживачам, в т.ч. відповідачу, з 01.06.2021 на підставі Публічного договору «Про надання послуг з поводження з побутовими відходами», який було опубліковано на офіційному сайті ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» та в газеті «Вісті Калущини» № 16 (800), від 30.04.2021 року на сторінках 3 та 4, а з 01.09.2023 року на підставі Індивідуального договору «Про надання послуг з поводження з побутовими відходами», який було опубліковано на офіційному сайті ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ».
Відповідач протягом 30 днів з дня опублікування позивачем на офіційному веб-сайті проекту договору про свою відмову від укладання договору не заявив, своїх заперечень до нього не подав, продовжував користуватись відповідними послугами, частково оплачував спожиті послуги, тобто вважається таким, що прийняв пропозицію ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» та уклав з ним договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами.
Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з поводження з побутовими відходами, станом на 01.11.2025 становить 6 978,92 грн., задовольнивши тим самим позовні вимоги ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» повністю.
Щодо доводів відповідача про відсутність факту надання послуг з управління побутовими відходами суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про управління відходами» та Правил надання послуги з управління побутовими відходами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 835, послуга з управління побутовими відходами є обов`язковою комунальною послугою та надається споживачам на відповідній території на постійній основі. Сам по собі факт організації позивачем системи збирання та перевезення побутових відходів на території Калуської міської територіальної громади, у тому числі у с. Мостище, свідчить про надання такої послуги всім індивідуальним споживачам, які проживають або зареєстровані за відповідними адресами.
 
При цьому чинне законодавство не вимагає від виконавця комунальної послуги доведення факту індивідуального відбору побутових відходів з кожного домоволодіння в конкретний день, оскільки послуга має безперервний та публічний характер. Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували повну відсутність надання послуг позивачем або неможливість користування ними.
Щодо доводів відповідача про відсутність між сторонами належним чином укладеного договору суд зазначає, що згідно з положеннями статей 12, 13, 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статей 633, 634 Цивільного кодексу України, договір про надання комунальних послуг з управління побутовими відходами є публічним договором та договором приєднання, умови якого встановлюються виконавцем відповідної послуги відповідно до типових договорів.
 
Судом встановлено, що позивачем було опубліковано публічний договір, а згодом індивідуальний договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами на офіційному веб-сайті ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» та у друкованому засобі масової інформації. Відповідач протягом визначеного законом строку не повідомила про відмову від укладення договору, не надала протоколу розбіжностей та не вчинила дій, які б свідчили про незгоду з умовами договору.
Враховуючи, що відповідач фактично користувалася послугами з управління побутовими відходами, суд приходить до висновку, що договір між сторонами є укладеним шляхом приєднання та вчинення конклюдентних дій.
Щодо доводів відповідача про відсутність у неї права власності на житловий будинок у частині спірного періоду суд зазначає, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є не лише власник, а й інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна за згодою власника або фактично проживає у ньому та отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб.
 
Сама по собі обставина набуття відповідачем права власності на житловий будинок з 16.08.2022 року не звільняє її від обов`язку оплати комунальних послуг у разі фактичного користування такими послугами. Відповідач не надала суду доказів того, що у спірний період вона не проживала за зазначеною адресою, не утворювала побутових відходів або не користувалася послугами з управління побутовими відходами.
Таким чином, усі доводи відповідача зводяться до суб`єктивного заперечення факту надання послуг та обов`язку їх оплати і не підтверджені належними та допустимими доказами. Натомість позивач довів факт надання послуг з управління побутовими відходами та наявність заборгованості у визначеному розмірі, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо доводів відповідача про те, що нарахування плати за послуги з управління побутовими відходами здійснювалося як до моменту оформлення нею права власності на житловий будинок, так і після такого оформлення, суд зазначає, що законодавство у сфері житлово-комунальних послуг не пов`язує виникнення обов`язку зі сплати послуг з управління побутовими відходами виключно з моментом державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Визначальним є факт отримання відповідної комунальної послуги та користування об`єктом, щодо якого така послуга надається.
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є не лише власник нерухомого майна, а й інша особа, яка за згодою власника або на інших законних підставах користується таким майном та отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.
Судом встановлено, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою надання послуги, а отже є особою, яка фактично користувалася житловим будинком і отримувала послугу з управління побутовими відходами як до моменту оформлення права власності, так і після такого оформлення. При цьому відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про її непроживання у спірний період або про користування будинком іншими особами.
Також суд звертає увагу, що частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» прямо передбачено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Отже, сам по собі факт оформлення права власності на житловий будинок у певний момент не впливає на обов`язок оплати послуг, які фактично надавалися та споживалися у попередній період.
Таким чином, здійснення нарахувань за послуги з управління побутовими відходами як до моменту державної реєстрації права власності відповідача на житловий будинок, так і після такого оформлення, відповідає вимогам чинного законодавства та не свідчить про безпідставність позовних вимог.
Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).
Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 512, 514, 610, 625 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління (поводження) побутовими відходами – задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) заборгованість в розмірі 6 978,92 грн. за надані послуги з поводження (управління) побутовими відходами на користь ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ідентифікаційний код 40112783.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» судовий1 збір в розмірі 3028,00 грн. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614, ідентифікаційний код 40112783.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 12.01.2026 р.

Головуючий: