ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 р. 	Справа № 520/16699/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., повний текст складено 22.09.25 по справі № 520/16699/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган), в якому просить суд:
визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо не призначення та невиплати з 25.02.2025 ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон України № 1697-VII) та рішення від 04.03.2025 № 2000-0304-9/33836 щодо відмови в призначенні та виплати ОСОБА_1 пенсії;
скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 04.03.2025 № 2000-0304-9/33836 щодо відмови в призначенні та виплати з 25.02.2025 ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України № 1697-VII.
зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити та виплачувати з 25.02.2025 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України № 1697-VII.
Позивач вважає дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови в призначенні та виплати з 25.02.2025 ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України № 1697-VII протиправними, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо не призначення та невиплати з 25.02.2025 ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України № 1697-VII та рішення від 04.03.2025 № 2000-0304-9/33836 щодо відмови в призначенні та виплати ОСОБА_1 пенсії.
Скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 04.03.2025 № 2000-0304-9/33836 щодо відмови в призначенні та виплати з 25.02.2025 ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України № 1697-VII.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 86 Закону України № 1697-VII період навчання курсантом у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого в період з 30.07.1999 по 26.06.2004 включно, як військову службу.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву від 25.02.2025 ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України № 1697-VII з урахуванням висновку суду у цій справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 25.02.2025 звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України № 1697-VII. Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 04.03.2025 № 104450014114 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до загального страхового стажу не зараховано період з 26.06.2004 по 30.06.2004, оскільки відсутня сплата внесків до Пенсійного фонду України відповідно до даних, які містяться в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до п. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків. Довідка про грошове забезпечення відсутня. Вказано, що рішення Ірпінського міського суду від 08.04.2024 № 367/2373/24 не містить зобов`язання зарахувати період навчання на юридичному факультеті Національної юридичної академії ім. Ярослава Мудрого військовою службою. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України №1697-УП, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років, а саме 25 років.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.
Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 , з червня 2004 по 29.11.2019 проходив службу (працював) в органах військової прокуратури, яка входила до структури прокуратури України, з червня 2020 по теперішній час працює в Офісі Генерального прокурора.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08.04.2024 у справі № 367/2373/24 встановлено факт проходження позивачем військової служби в період навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого з 30.07.1999 по 31.07.2003 включно.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08.04.2024 у справі № 367/2373/24 набрало законної сили : 09.05.2024.
25.02.2025 позивач звернувся через Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України з заявою, у якій просив призначити і виплачувати пенсію (за вислугою років) відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 Закону України № 1697-VII.
До заяви позивач додав наступні документи:
- паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ;
- довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_2 );
- заява про виплату пенсії або грошової допомоги від 21.02.2025;
- заява про призначення / перерахунок пенсії від 25.02.2025;
- довідку про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавки за вислугу років) від 21.02.2025 № 21-37зп та довідку про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців перед звільненням за пенсією) від 21.02.2025 № 21-37зп;
- пояснення до періодів роботи, які зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії відповідно до Закону України № 1697-VII від 25.02.2025;
Крім того, працівнику Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України надавався оригінал трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , проте до заяви копія не долучалася, у зв`язку із тим, що з пояснень представника ПФУ цей документ уже був долучений до попередніх заяв позивача та є в його пенсійній справі.
Згідно розписки-повідомленням від 11.02.2025, також позивачем вже були долучені:
- диплом про вищу юридичну освіту НОМЕР_4 , виданий 30.06.2004 та додатком до диплому № НОМЕР_5 ;
- диплом про вищу юридичну освіту серії НОМЕР_6 , виданий 30.06.2004 та додатком до диплому № НОМЕР_7 ;
- військовий квиток серії НОМЕР_8 ;
- рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08.04.2024 провадження № 2-о/367/182/2024, справа № 367/2373/24 (Про встановлення факту проходження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової служби в період навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого з 30.07.1999 по 31.07.2003 включно);
- довідка про роботу (проходження служби) на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури України від 16.01.2025 № 07/1/1-23-25;
- витяг із послужного списку виданого ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.10.2024;
- витяг з наказу В.о. ректора Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого від 30.07.1999 №192-С та витяг з наказу ректора Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого від 29.06.2004 № 208-С;
- посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_9 виданого 31.05.2017.
За екстериторіальним принципом розгляд заяви про призначення пенсії було доручено ГУ ПФУ в Харківській області. 
Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 04.03.2025 № 2000-0304-9/33836 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України № 1697-VII у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років, а саме 25 років.
Рішення відповідач мотивував тим, що:
«Загальний страховий стаж роботи особи: 22 роки 0 місяців 2 дні. Стаж роботи за вислугу років складає: 22 роки 6 місяців 22 дні, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів/слідчих – 15 років 4 місяці 4 дні, навчання в юридичному вузі – 2 роки 4 місяці 28 днів, держслужбовець з юридичною освітою – 4 роки 9 місяців 20 днів.
За наданими документами до загального страхового стажу не зараховано період з 26.06.2004 по 30.06.2004, оскільки відсутня сплата внесків до Пенсійного фонду України відповідно до даних, які містяться в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до п. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків. Довідка про грошове забезпечення відсутня. 
Звертаємо увагу, що рішення Ірпінського міського суду від 08.04.2024 № 367/2373/24 не містить зобов`язання зарахувати період навчання на юридичному факультеті Національної юридичної академії ім. Ярослава Мудрого військовою службою.»
Вважаючи, що відповідачем усупереч ч. 6 ст. 86 Закону України № 1697-VII не зараховано до вислуги років у повному обсязі, як проходження військової служби, період навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого з 30.07.1999 по 26.06.2004, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що період навчання позивача у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого в період з 30.07.1999 по 26.06.2004 має бути повністю зарахований до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст.86 Закону України № 1697-VII, як прирівняний до військової служби.
Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 25.02.2025 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», суд зазначив, що у даному спорі суд не обраховує вислугу років позивача, який дає право на пенсію відповідно до ст. 86 Закону України № 1697-VII, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 86 Закону України № 1697-VII, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача вислуги років, у тому числі на посадах прокурорів, а обов`язковою передумовою призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 86 Закону України № 1697-VII є наявність визначеної законом як вислуги років, так і стажу на посадах прокурорів. А відтак позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 25.02.2025 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України № 1697-VII, задоволенню не підлягають.
Погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше. зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
За приписами ч. 6 ст. 86 Закону України № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Частиною 8 ст. 86 Закону України № 1697-VII визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається не залежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.
Так, нормами частини 6 статті 86 Закону України № 1697-VІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» має зараховуватися зокрема, строкова військова служба.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позивач проходив навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого в період з 30.07.1999 по 26.06.2004, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми законодавства, які діяли на зазначений період часу.
Відповідно до пункту 15 «Тимчасового положення про організацію підготовки офіцерів у цивільних вищих навчальних закладах», затвердженого спільним наказом Міністра освіти України та Міністерства оборони України від 28.12.1995 № 360/342 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.1996 за № 39/1064, (який був чинним на момент вступу позивача на навчання) вбачається, що військові факультети при цивільних вищих навчальних закладах є вищими військово- навчальними закладами Міністерства оборони України, що створені для підготовки офіцерів з вищою освітою з залученням професорсько-викладацького складу навчально-матеріальної бази цивільних вищих навчальних закладів.
Згідно з переліком вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 № 1410 «Про створення єдиної системи військової освіти» Національна юридична академія України імені Ярослава Мудрого (військово-юридичний факультет) входить до військових навчальних підрозділів Міноборони України.
Зі свого боку, відповідно до указу Президента України від 20.11.1996 № 1105/96 «Про заходи щодо підготовки кадрів військової юстиції та організації науково дослідної роботи у галузі військового законодавства», вказано, що військово-юридичний факультет (військової юстиції) утворений у складі національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого, відноситься до системи військової освіти та перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони України, тобто має статус військово- навчального закладу.
Цей статус закладу встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 22.01.1998 «Про утворення військово-юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого» та постановою № 1410 від 15.12.1997 «Про Перелік вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти», де також зазначено факультет військової юстиції Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого.
Отже, військово-юридичний факультет Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого є військовим навчальним закладом.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08.04.2024 у справі № 367/2373/24 (набрало законної сили : 09.05.2024) встановлено факт проходження позивачем військової служби в період навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого з 30.07.1999 по 31.07.2003 включно.
Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон України № 2232-ХІІ) до військової служби відноситься, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України № 2232-XII початком проходження військової служби вважається, зокрема, день призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Частиною 4 ст. 25 Закону України № 2232-XII передбачено, що громадяни України, які в установленому порядку зараховані до закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти для здобуття певних освітніх рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.
Згідно з п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується військова служба незалежно від місця її проходження.
При цьому будь-яких обмежень щодо зарахування часу проходження військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачену законодавством для прокурорів і слідчих, зазначена норма закону не містить.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що період навчання позивача у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого в період з 30.07.1999 по 26.06.2004 має бути повністю зарахований до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст.86 Закону України № 1697-VІІ, як прирівняний до військової служби.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 04.03.2025 № 2000-0304-9/33836.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 86 Закону України № 1697-VII період навчання курсантом у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого в період з 30.07.1999 по 26.06.2004 включно, як військову службу та повторно розглянути заяву від 25.02.2025 ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України № 1697-VII з урахуванням висновку суду у цій справі.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Харківській області про скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , оскільки апеляційна скарга в цій частині не вмотивована та не містить доводів щодо неправомірності рішення суду першої інстанції. Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 по справі № 520/16699/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко   І.С. Чалий