ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/182/26 Справа № 199/9026/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року та на додаткове рішення від 30 березня 2025 року та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє Горшкова Лілія Володимирівна на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта», Аззі Саміра Мостафи та Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (суддя першої інстанції Спаї В.В., повні тексти судових рішень складено 24 березня 2025 року та 30 березня 2025 року),
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивачі  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Амур-нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта», Аззі Саміра Мостафи та Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в якому просили стягнути з відповідачів солідарно на користь кожного з позивачів відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка/батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в розмірі 2 500 000,00 грн. та відшкодування майнової шкоди у розмірі 12210 грн.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на відшкодування моральної шкоди 2 500 000 (два мільйони п`ятсот тисяч) грн. 00 коп., на відшкодування майнової шкоди 12 910 (дванадцять тисяч дев`ятсот десть) грн. 00 коп., усього підлягає стягненню 2 512 910 (два мільйони п`ятсот дванадцять тисяч дев`ятсот десять) грн. 00 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на користь ОСОБА_2 , на відшкодування моральної шкоди 2 500 000 (два мільйони п`ятсот тисяч) грн. 00 коп., на відшкодування майнової шкоди 12 910 (дванадцять тисяч дев`ятсот десть) грн. 00 коп., усього підлягає стягненню 2 512 910 (два мільйони п`ятсот дванадцять тисяч дев`ятсот десять) грн. 00 коп.
Відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_3 , Аззі Саміра Мостафи та Моторне (транспортне) страхове бюро України.
Додатковим рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2025 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в дохід держави судовий збір в розмірі 13400 грн. 00 коп.
Із вказаними рішеннями суду не погодилась представник ТОВ «Нова Пошта» - Воловик С.С., та представник позивачів - ОСОБА_4 , та подали апеляційні скарги, вважають, що вони ухваленні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження обставин та доказів наявних в матеріалах справи.
Представник ТОВ «Нова Пошта» - Воловик С.С., свою скаргу мотивує тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не вірно визначив володільця джерела підвищеної небезпеки та правовий статусу ОСОБА_3 під час керування ним 13.10.2020 автомобілем «Mercedes-ВЕNZ 412D» р.н. НОМЕР_1 ., та помилково дійшов до висновку, що 13.10.2020 в момент наїзду на велосипедиста ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , як водій, використовував транспортний засіб «MercedesВЕNZ 412D», р.н. НОМЕР_1 , як автомобіль ТОВ «НОВА ПОШТА» для виконання ним своїх посадових обов`язків, як працівника ТОВ «НОВА ПОШТА».
Транспортний засіб «Mercedes-ВЕNZ 412D», р.н. НОМЕР_1 , використовувався його власником – ОСОБА_6 , - для надання послуг перевезення. Автомобіль перевізника не передавався та не перебував у володінні ТОВ «НОВА ПОШТА», перевізник сам здійснює його експлуатацію при наданні послуг і самостійно визначає хто здійснює керування транспортним засобом.
ОСОБА_3 не працює в ТОВ «НОВА ПОШТА» водієм та виконує зовсім інші трудові обов`язки, не пов`язані з керуванням транспортними засобами, і відповідно не виконував свої трудові обов`язки в інтересах ТОВ «НОВА ПОШТА» під час керування транспортним засобом «Mercedes-ВЕNZ 412D», р.н. НОМЕР_1 , що не передавався та не був у володіння ТОВ «НОВА ПОШТА».
Про факт надання невірних показань ОСОБА_3 було повідомлено слідче управління ГУНП в Дніпропетровській області, яке здійснює досудове розслідування кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020040350001296 від 14.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Крім того, наголошує на тому, що ТОВ «Нова Пошта» не доручала ОСОБА_3 виконання обов`язків водія ФОП ОСОБА_6 .
Зазначає, що суд не надав належної та повної оцінки здійснених переказів ОСОБА_6 грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_3 за квітень-серпень 2020 р.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту передачі відповідачем ФОП ОСОБА_6 відповідачу ТОВ «НОВА ПОШТА» автомобіля «MercedesВЕNZ 412D», р.н. НОМЕР_1 для виконання певних робіт відповідачем ОСОБА_3 .
Також вказує, що позивачами не обґрунтовано розмір моральної шкоди у розмірі 5 000 000,00 грн. (п`ять мільйонів).
ОСОБА_7 просила рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року та додаткове рішення суду від 30 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Нова Пошта» відмовити у повному обсязі.
Скарга представника позивачів – ОСОБА_4 , мотивована тим, що оскільки ТОВ «Нова Пошта» у скарзі не просить скасувати чи змінити рішення суду в іншій частині, не зазначає хто зобов`язаний відповідати за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду. Задоволення апеляційної скарги ТОВ «Нова пошта» може призвести до відмови у задоволенні позову в повному обсязі, що не відповідає меті цивільного судочинства.
ОСОБА_4 просила рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_3 , Аззі Саміра Мостафи та Моторне (транспортне) страхове бюро України - скасувати, та прийняти у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Аззі Саміра Мостафи та Моторне (транспортне) страхове бюро України - задовольнити.
В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року залишити без змін.
Від ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну каргу, в якому вона зазначила, що Транспортний засіб Mercedes-benz днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , яким здійснено наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 є власністю ФОП ОСОБА_6 . Саме ФОП ОСОБА_6 здійснює свою господарську діяльність (надання послуг перевезення) з використанням зазначеного автомобіля для досягнення цілей свого ФОП. Він надає послуги перевезення як ФОП та несе всю відповідальність за свою діяльність. Автомобіль Mercedes-benz днз НОМЕР_1 не передавався у оренду або інше користування ТОВ «Нова пошта». Наявність логотипів та маркування ТОВ «Нова пошта» на авто, не підтверджує право власності ТОВ «Нова пошта» на нього, а носить лише інформаційний характер.
ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу ТОВ «Нова Пошта» задовольнити у повному обсязі.
Інші відзиви на апеляційні скарги не надходили.
Представник ТОВ «Нова Пошта» - Воловик С.С., у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити її у повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 та представник Горшоква Л.В. у судовому засіданні підтримали доводи своєї апеляційної скарги, скаргу ТОВ «Нова Пошта» просили залишити без задоволення.
Представник ОСОБА_3 – ОСОБА_8 у судовому засіданні просив ухвалити рішення на розсуд суду.
Від представника Аззі Саміра Мостафи – Вдовиченка О.І., надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі.
МТСБУ у судове засідання не з`явилось, про час, дату та місце розгляду справи було повідомлено належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Судом першої інстанції встановлено, що 13.10.2020 р. близько 19 год. 25 хв. на 234 км. автодороги № М-03 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes-ВЕNZ 412D», р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , який рухався з ним у попутному напрямку, в наслідок чого велосипедист отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований до КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР».
14.10.2020 р. о 10:00 в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР» ОСОБА_5 помер: згідно лікарського свідоцтва про смерть №2034, виданого 15.10.2020 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР (Т. 1 а.с. 15 - 16) смерть ОСОБА_5 настала від сумісної тупої травми тіла, комбінованих переломів кісток скелету, які охоплюють декілька ділянок тіла та шоку.
За фактом даної ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке 14.10.2020 р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040350001296 та розпочато досудове розслідування.
Відповідачем-2 було надано копію трудової книжки серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , у які наявний запис №13 від 25.08.2020 року про прийняття ОСОБА_3 до ТОВ «Нова пошта» на посаду кур`єра служби доставки (Дніпро (а.с. 82 звор.)), та його посадові обов`язки (Т. 1 а.с. 83 – 84, а.с. 108 – 109).
31.07.2015 року між ТОВ «Нова Пошта» та ФОП « ОСОБА_6 » було укладено договір №31-07/ФОП про перевезення вантажів автомобільним транспортом, за умовами якого останні зобов`язується на свій ризик та за власний рахунок за завданням Замовника здійснювати перевезення вантажу автомобільним транспортом, а ТОВ «Нова Пошта» зобов`язується прийняти і оплатити надані послуги (Т. 1 а.с. 85 – 89).
Згідно пункту 1 додатку №1 до Договору №31-07/ФОП, сторони дійшли згоди, що для виконання замовлень на перевезення вантажу Замовника до вантажоотримувачів, Перевізник буде використовувати транспортний засіб марки «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до п. 2 Додаткової угоди, Перевізник з метою виконання умов Договору уповноважує наступник осіб (водіїв) на приймання та перевезення вантажів: ОСОБА_9 .
Транспортний засіб «Mercedes-ВЕNZ 412D», р.н. НОМЕР_1 на праві приватної власності належить громадину ОСОБА_6 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
За результатами перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, поліс на ТЗ №АЕ 5158 ВЕ не знайдено (Т. 1 а.с. 38-39).
Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_3 у кримінальному провадженні 24.12.2020 р., останній дав показання, відповідно до яких він працював у ТОВ «Нова пошта» на посаді водія - кур`єра; 13.10.2020 р. він керував технічно справним автомобілем марки «Mercedes-ВЕNZ 412D», р/н НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М-04 «Знам?янка – Луганськ – Ізварине» з боку м. Дніпро у напрямку м. Павлоград, в крайній правій смузі зі швидкістю біля 70 км/год., у темну пору доби та у мовах недостатньої відомості. Опадів, туману не було. Дорожнє покриття було сухе, автодорога не освітлювалася, лише попереду освітлювався міст через ріку Самару. Під час руху перед мостом через р. Самару у світлі фар свого автомобіля він помітив велосипедиста, який вильнув перед автомобілем. Це було настільки раптово та несподівано, що ОСОБА_3 встиг лише натиснути на гальма, і відбувся контакт велосипедиста з передньою частиною автомобіля О.Попова. Коли ОСОБА_10 зупинив свій автомобіль, відразу направився до велосипедиста. Ним виявився чоловік на вигляд 50-60 років, він лежав на животі обличчям до землі, був без свідомості та важко дихав. Його весь одяг був темних відтінків, з ним був рюкзак темного кольору. (Т. 1 а.с. 181). 
На підставі відповіді від 13.03.2025 р. з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, відносно ОСОБА_6 , у 2020 році останній отримував дохід від ТОВ «Нова пошта». 
На підставі відповіді від 13.03.2025 р. з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, відносно ОСОБА_3 за період з 1 кварталу 2019 р. по 4 квартал 2023 р., у 2020 році він отримував дохід від Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, ТОВ «Нова пошта», ТОВ «Новапей», Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) тощо. 
Доказів про отримання ОСОБА_3 доходу від самозайнятої особи Аззі Самір Мостафи не надано. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 13.10.2020 р. в момент наїзду на велосипедиста ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , як водій, використовував транспортний засіб «Mercedes-ВЕNZ 412D», р.н. НОМЕР_1 для виконання свої посадових обов`язків, як працівник ТОВ «Нова Пошта».
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком місцевого суду.
Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.
Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за заподіяну моральну шкоду. Згідно з цією нормою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У частині другій цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Аналогічні висновки щодо застосування норми права викладені у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».
Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Під час вирішення справ такої категорії суд зобов`язаний дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір заподіяної шкоди, з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати, що відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, і оскільки завдання шкоди є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини завдавача шкоди. При цьому в такому випадку відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.
Положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.
Отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинуваті володільці джерела підвищеної небезпеки.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14 (провадження № 61-6468зпв18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) викладено висновок, за яким «аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм».
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Положеннями частини другої статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Колегією суддів встановлено, що 31.07.2015 року між ТОВ «Нова Пошта» та ФОП « ОСОБА_6 » було укладено договір №31-07/ФОП про перевезення вантажів автомобільним транспортом, за умовами якого останні зобов`язується на свій ризик та за власний рахунок за завданням Замовника здійснювати перевезення вантажу автомобільним транспортом, а ТОВ «Нова Пошта» зобов`язується прийняти і оплатити надані послуги (Т. 1 а.с. 85 – 89).
Згідно пункту 1 додатку №1 до Договору №31-07/ФОП, сторони дійшли згоди, що для виконання замовлень на перевезення вантажу Замовника до вантажоотримувачів, Перевізник буде використовувати транспортний засіб марки «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до п. 2 Додаткової угоди, Перевізник з метою виконання умов Договору уповноважує наступник осіб (водіїв) на приймання та перевезення вантажів: ОСОБА_9 .
13.10.2020 р. близько 19 год. 25 хв. на 234 км. автодороги № М-03 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes-ВЕNZ 412D», р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , який рухався з ним у попутному напрямку, в наслідок чого велосипедист отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований до КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР».
Згідно копії трудової книжки серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , у які наявний запис №13 від 25.08.2020 року про прийняття ОСОБА_3 до ТОВ «Нова пошта» на посаду кур`єра служби доставки.
Представником позивачів до матеріалів справи було долучено суду роздруківки фото з камер ситуаційного центру Дніпра, які свідчать про те, що 13 жовтня 2020 року ОСОБА_3 весь день керував транспортним засобом «Mercedes-BENZ412D», днз НОМЕР_1 , а біля нього на пасажирському сидінні знаходився кур`єр.
Слід зазначити ту обставину, що відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_3 у кримінальному провадженні 24.12.2020 р., останній дав показання, відповідно до яких він працював у ТОВ «Нова пошта» на посаді водія - кур`єра; 13.10.2020 р. він керував технічно справним автомобілем марки «Mercedes-ВЕNZ 412D», р/н НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М-04 «Знам?янка – Луганськ – Ізварине» з боку м. Дніпро у напрямку м. Павлоград, в крайній правій смузі зі швидкістю біля 70 км/год., у темну пору доби та у мовах недостатньої відомості. Опадів, туману не було. Дорожнє покриття було сухе, автодорога не освітлювалася, лише попереду освітлювався міст через ріку Самару. Під час руху перед мостом через р. Самару у світлі фар свого автомобіля він помітив велосипедиста, який вильнув перед автомобілем. Це було настільки раптово та несподівано, що ОСОБА_3 встиг лише натиснути на гальма, і відбувся контакт велосипедиста з передньою частиною автомобіля О.Попова. Коли ОСОБА_10 зупинив свій автомобіль, відразу направився до велосипедиста. Ним виявився чоловік на вигляд 50-60 років, він лежав на животі обличчям до землі, був без свідомості та важко дихав. Його весь одяг був темних відтінків, з ним був рюкзак темного кольору, отже ОСОБА_3 була визнана та обставина, що він працював водієм у ТОВ «Нова Пошта» та виконував службові обов`язки щодо доставки відправлень.
Апеляційний суд вважає, що у даному випадку та обставина, що ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП перебував у трудових обов`язків з ТОВ «Нова Пошта» та виконував доставку відправлень на автомобілі Mercedes», д.н.з. НОМЕР_1 , який у свою чергу був у розпорядженні у Товариства на підставі договору №31-07/ФОП від 31.07.2015 року укладеного з ФОП « ОСОБА_6 » і при цьому, ТОВ «Нова Пошта» не надала суду належних доказів того, що ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_6 в день ДТП керував даним авто, а отже колегія суддів наголошує на тому, що саме на ТОВ «Нова Пошта» як на розпорядника транспортним засобом на день скоєння ДТП покладається відповідальність по відшкодуванню завданої шкоди їх працівником.
Суд першої інстанції, надавши оцінку спірним правовідносинам, шляхом часткового задоволення позову, яким стягнуто на користь позивачів шкоду, заподіяну смертю потерпілої, правильно вказав про те, що ТОВ «Нова Пошта» як володілець джерела підвищеної небезпеки, з яким ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах, повинно нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, під час виконання своїх трудових обов`язків.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження№ 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Таким чином, судом встановлено, що смерть ОСОБА_5 , сталася внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а саме наїзду автомобілем марки "Mercedes-ВЕNZ 412D», р/н НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_3 , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Нова Пошта», а також враховуючи, що відповідачем не подано, судом не встановлено будь-яких доказів, які б доводили, що смерть батька (чоловіка) позивачів сталася внаслідок непереборної сили, то саме відповідач несе відповідальність за спричинену позивачам шкоду, в тому числі і за моральну, яка підлягає відшкодуванню позивачам як родичам померлого.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, та врахував, що відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому, рішення суду першої інстанції узгоджуєтьмя із практикою Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.
Отже, врахувавши всі обставини справи, обсяг фізичних та моральних страждань позивачів, їх інтенсивність, тривалість наслідків, що наступили і, враховуючи, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, дійшов вірного висновку, що співмірною моральним стражданням позивачів. буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 500 000 грн. на кожного.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із вимог чинного законодавства, з урахуванням характеру і тривалості його душевних страждань та обсягу змін у житті. Визначена судом сума відповідає ступеню втрати професійної працездатності, засадам розумності, виваженості та справедливості. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Що стосується доводів скарги на додаткове рішення, що колегія суддів їх вважає, такими, що не узгоджуються із чинними нормами законодавства зокрема Закону України «Про судовий збір».
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись із даним позовом до суду позивачі були звільненні від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи судових інстанціях.
У п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» зазначено, що за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання фізичною особою – 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як вже було встановлено судом, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Нова Пошта» на користь позивачів моральну та матеріальну шкоду.
Враховуючи ту обставину, що під час подання позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були звільненні від сплати судового збору, то місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення судового збору за подачу позову саме з ТОВ «Нова Пошта», а отже скасуванню чи зміні додаткове рішення суду від 30 березня 2025 року також не підлягає.
Що стосується апеляційної скарги позивачів, то апеляційний суд наголошує на тому, що місцевим судом було встановлено та перевірено апеляційним судом, що відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачам, покладається саме на ТОВ «Нова Пошта», оскільки останній був розпорядником транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_3 , який у свою чергу виконував трудові обовязки на день скоєння ДТП, а отже Товариство повинно нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, під час виконання водієм своїх трудових обов`язків.
Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.
Наведені у скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 
Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 141, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє Горшкова Лілія Володимирівна залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року та додаткове рішення від 30 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді: 

Повний текст судового рішення складено 5 лютого 2026 року.

Головуючий-суддя          О.В. Халаджи