ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" грудня 2025 р.           Справа№ 910/11005/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коротун О.М.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Майданевича А.Г. 
 
за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,
за участю представників згідно протоколу судового засідання;
від позивача: не з`явились;
від відповідача: не з`явились;

за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К"
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 (повний текст - 22.09.2025) та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025
у справі № 910/11005/24 (суддя - Чебикіна С.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" 
про стягнення 425 190,48 грн.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст заявлених вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 425 190,48 грн. матеріальної шкоди за договором про перевезення вантажів територією України № 2-07/06/24 від 07.06.2024 року.
При цьому, предметом позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача 425 190,48 грн. матеріальної шкоди, яка нанесена відповідачем у зв`язку з пошкодженням асфальтобетонного покриття на території позивача внаслідок неправомірних дій водія, що здійснював перевезення від імені відповідача за договором транспортного експедирування № 28122023/1 від 28.12.2023 року. 
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 в позові відмовлено повністю. 
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" 15 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду
Не погодившись з ухваленим рішенням та додатковим рішенням у задоволеній частині, Товариство з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" 10.10.2025 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 13.10.2025), в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити провадження у справі. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/11005/24 від 10.09.2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" повному обсязі, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" грошові кошти у розмірі 425 190, 48 грн. Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/11005/24 від 29.09.2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" про ухвалення додаткового рішення. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі № 910/11005/24. Розгляд справи призначено на 11.11.2025.
Не погодившись з ухваленим додатковим рішенням в частині відмови, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" 17.10.2025 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 20.10.2025), в якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2025 року, у справі №910/11005/24 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50       500,00 грн, витрати на проведення автотехнічного дослідження у розмірі 10       000,00 грн та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 42       800,00 грн - задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі № 910/11005/24. Розгляд справи призначено на 11.11.2025 в одному судовому засіданні разом з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод".
07.11.2025 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від адвоката позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 11.11.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою відкладено розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі №910/11005/24 до 04.12.2025 о 11 : 10 в одному судовому засіданні.
19.11.2025 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було прийнято судом в порядку ст. 263 ГПК України.
04.12.2025 в будівлю з`явились представники позивача та відповідача. Однак, у зв`язку з проведенням технічних робіт на об`єктах інформаційної інфраструктури Судової влади України, зокрема підсистеми відеоконференцзв`язку, судове засідання в призначений час не відбулося. Суд призначив розгляд справи на 10.12.2025, в якому суд в порядку ст. 270 ГПК України розглянув справу в судовому засіданні, заслухав пояснення представників сторін, та у зв`язку зі складністю справи, враховуючи винятковий випадок, відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 15.12.2025 в порядку ч. 1 ст. 219 ГПК України. 
В судове засідання 15.12.2025 представники сторін не з`явились. Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що на попереднє судове засідання 10.12.2025 з`явились представники обох сторін, які надали свої пояснення по суті апеляційної скарги, а тому враховуючи що явка сторін обов`язковою не визначалась, суд апеляційної інстанції розглянув без участі представників сторін. 
Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин, враховуючи поведінку сторін: подання клопотання про відкладення розгляду справи, враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога", перебої з електроживленням, проведенням технічних робіт на об`єктах інформаційної інфраструктури Судової влади України та інші чинники.
4. Вимоги апеляційної скарги позивача та короткий зміст наведених в ній доводів
У поданій апеляційній скарзі позивач зазначив, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Так, за доводами скаржника, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов помилкового висновку про неможливість застосування частини другої статті 1172 ЦК України, мотивуючи це тим, що правовідносини між сторонами ґрунтуються на договорі перевезення, а не підряду. При цьому суд правильно встановив фактичні обставини справи, зокрема те, що шкода була завдана водієм, який здійснював перевезення за замовленням відповідача, із використанням транспортного засобу (як джерела підвищеної небезпеки), однак неправильно оцінив правову природу відповідальності відповідача за такі дії.
Апелянт вважає, що наявність між позивачем і відповідачем договору перевезення сама по собі не виключає застосування частини другої статті 1172 ЦК України, оскільки ключовим для цієї норми є не формальне найменування договору, а факт завдання шкоди особою, яка діяла за завданням замовника. 
А тому з урахуванням положень Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», транспортно-експедиторська послуга є роботою, а отже особа, яка організовує та забезпечує перевезення за дорученням замовника, за своєю правовою природою виступає виконавцем (підрядником) у розумінні частини другої статті 1172 ЦК України. Відповідач же, володіючи транспортним засобом (як джерелом підвищеної небезпеки) та, залучивши виконавців до виконання перевезення, створив умови, за яких стало можливим заподіяння шкоди позивачу. А відтак саме він повинен нести деліктну відповідальність з правом подальшого регресу до безпосереднього заподіювача шкоди. Такий підхід, за доводами скаржника, узгоджується і з правовими позиціями Верховного Суду (зокрема в постанові № 755/17285/20), який застосовував частину другу статті 1172 ЦК України у справах про відшкодування шкоди, завданої під час перевезень, виходячи з фактичного характеру правовідносин та виконання особою завдання замовника, а не з формального виду договору. Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають ані встановленим обставинам справи, ані змісту та цілям зазначеної норми матеріального права.
Щодо додаткового рішення у даній справі, скаржник зазначив, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме: ч. 8, 9 ст. 129 ГПК України, оскільки суд мав би дослідити порушенні відповідачем вимоги при поданні заяви про розподіл судових витрат, а саме залишити без розгляду заяву, у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку та повністю покласти судові витрати на відповідача незалежно від результатів вирішення спору, чого суд при дослідженні заяви на відповідність вимогам та винесення додаткового рішення не зробив.
Таким чином, порушення відповідачем порядку подання відповідної заяви (разом із першою заявою по суті мав подати попередній орієнтовний розрахунок судових витрат) оскільки цього зроблено не було суд, як наслідок, мав відмовити у відшкодуванні судових витрат, чого суд при дослідженні заяви на відповідність вимогам нормам процесуального права при ухваленні додаткового рішення - не зробив.
При цьому, апелянт вважає, що суд не вправі був вирішувати питання про розподіл судових витрат у зв`язку із недотриманням відповідачем положень ч.8 ст. 129 ГПК України та ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України при поданні заяви, та як наслідок призначати цей розгляд відповідно до ч. 2 ст. 221 та ч. 3 ст. 244 ГПК України в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи). Вказане, за його доводами, позбавило позивача можливості реалізувати свої права передбачені ГПК України та дотримання судом принципів господарського судочинства, на які позивач мав справедливі очікування.
А тому скаржник просив скасувати основне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову в повному обсязі, а також скасувати додаткове рішення у даній справі.
5. Вимоги апеляційної скарги відповідача та короткий зміст наведених в ній доводів
Апелянт (скаржник) вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції про часткову відмову у задоволенні заяви щодо розподілу судових витрат є необґрунтованим та ухваленим із порушенням норм процесуального права. Так, за доводами сторони, суд, визнавши підтвердженими витрати відповідача на професійну правничу допомогу, без належних правових підстав зменшив їх розмір, втрутившись у договірні відносини між адвокатом і клієнтом, хоча понесені витрати були реальними, документально підтвердженими, співмірними зі складністю справи та обсягом виконаної роботи. При цьому інша сторона не заявляла клопотання про зменшення таких витрат і не доводила їх неспівмірності, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду унеможливлює їх зменшення судом з власної ініціативи.
Так само, за доводами скаржника, безпідставною є відмова у компенсації витрат на проведення автотехнічного дослідження та судової будівельно-технічної експертизи. Зазначені витрати були безпосередньо пов`язані з предметом спору, спрямовані на перевірку доводів позивача та обґрунтованості заявленого розміру шкоди, здійснені в межах реалізації права відповідача на захист і підтверджені належними доказами. Те, що експертні висновки не мали вирішального значення для остаточного рішення, саме по собі не свідчить про їх недоцільність і не позбавляє такі витрати характеру необхідних та неминучих для всебічного і об`єктивного розгляду справи.
А тому цей скаржник просив додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2025 року у справі № 910/11005/24 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 500 грн, витрати на проведення автотехнічного дослідження у розмірі 10    000 грн та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 42 800 грн. - задовольнити у повному обсязі.
6. Узагальнені доводи відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи позивача та зазначає, що спірні правовідносини виникли з договору перевезення, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а не договором підряду, тому положення частини другої статті 1172 ЦК України до них не застосовуються. Відповідач наголошує, що водій, діями якого була завдана шкода, перебував у трудових відносинах із експедитором - власником транспортного засобу, виконував свої трудові обов`язки та не діяв за безпосереднім завданням замовника перевезення, а отже підстави для покладення відповідальності на відповідача, як на замовника, відсутні. За таких обставин, на думку сторони, підлягає застосуванню частина перша статті 1172 ЦК України, відповідно до якої відповідальність за шкоду несе роботодавець водія, а не відповідач у справі.
Також у відзиві зазначається, що правові позиції Верховного Суду, на які посилається позивач, стосуються інших фактичних і правових обставин, зокрема, правовідносин підряду або випадків, коли замовник був роботодавцем водія та володів джерелом підвищеної небезпеки, тому не можуть бути застосовані до цієї справи. Відповідач додатково звертає увагу на те, що спірна подія за своєю суттю є дорожньо-транспортною пригодою, яка не була належним чином зафіксована уповноваженими органами, у зв`язку з чим позивач не довів ані причинного зв`язку між діями водія та заявленими збитками, ані їх достовірний розмір. 
В судовому засіданні 10.12.2025 представник позивача в судових дебатах посилався на справу Верховного Суду, водночас, адвокатка відповідача зазначила, що навіть якщо врахувати помилки в номері судової справи Верховного Суду, позивачем не надано релевантних правових позицій, яку б міг врахувати суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи. 
Окремо підкреслюється, що цивільна відповідальність водія та власника транспортного засобу була застрахована, а отже відшкодування шкоди повинно здійснюватися у порядку, передбаченому законодавством про обов`язкове страхування, а не шляхом покладення відповідальності на відповідача, який не є власником джерела підвищеної небезпеки. Відповідач вважає, що позов пред`явлено до неналежної особи, оскільки позивач не довів наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дій працівника іншої юридичної особи.
З огляду на зазначене, апеляційна скарга, на думку цього відповідача, є безпідставною, а рішення суду першої інстанції - законним і обґрунтованим, тому підстав для його скасування немає. 
Окрім цього, у відзиві на апеляційну скаргу що стосується додаткового рішення відповідач зазначив, що доводи апеляційної скарги щодо додаткового рішення про судові витрати є безпідставними. Відповідач наголошує, що вимоги статті 124 ГПК України були дотримані, оскільки ще у відзиві на позов він завчасно повідомив суд про намір понести витрати на правничу допомогу в орієнтовному розмірі, а закон не вимагає подання детального розрахунку вже на цій стадії. Сам факт відсутності розгорнутого попереднього розрахунку не може автоматично слугувати підставою для відмови у відшкодуванні витрат, що узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду.
Також відповідач вказує, що суд першої інстанції правомірно розглянув заяву про розподіл судових витрат у письмовому провадженні без виклику сторін, оскільки додаткове рішення стосувалося виключно судових витрат, а ГПК України прямо допускає такий порядок розгляду. Апелянт мав можливість подати письмові заперечення, був обізнаний про намір відповідача заявити витрати та мав достатній час для реагування, однак цим правом не скористався, тому посилання на порушення принципів змагальності та рівності сторін є необґрунтованими.
7. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції щодо основного рішення та додаткового рішення
Як вбачається з матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, 07.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" (позивач, замовник-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" (відповідач, перевізник-1) укладено договір про перевезення вантажів територією України № 2-07/06/24 від 07.06.2024 року (договір-1), відповідно до умов пункту 1.1 якого перевізник зобов`язується доставляти (перевозити) автомобільним транспортом довірений йому замовником (відправником) вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантаж у особі (одержувачу вантажу), а замовник (відправник) - сплачувати за перевезення вантажу плату.
Відповідно до пункту 2.2.7 договору-1 перевізник має право залучати третіх осіб для виконання зобов`язань за даним договором. 
Згідно з пунктом 5.1 договору-1 перевізник несе повну матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, пошкодження вантажу - в розмірі дійсної вартості втраченого, відсутнього, пошкодженого та зіпсованого вантажу.
Пунктом 8.3 договору-1 сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2024 року. Якщо жодна із сторін за два місяці до закінчення строку дії договору не попередить іншу сторону про розірвання договору, то даний договір зберігає свою силу для сторін кожного разу ще на один рік.
28.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" (відповідач, замовник-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Європа Транс Агро" (перевізник-2) укладено договір транспортного експедирування № 28122023/1 (договір-2), відповідно до умов пункту 1.1 якого замовник доручає перевізнику перевезти вантаж в міжнародному та/або внутрішньо-українському сполученні та оплачує перевезення, а перевізник надає транспортні засоби для перевезення вантажу та доставляє вантаж у пункт призначення вантажоодержувачу, вказаному у супровідних документах в обумовлений сторонами термін.
Відповідно до пункту 1.2 договору-2 перевізник згідно умов цього договору здійснює перевезення вантажу власним (або орендованим) автомобільним транспортом і несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажів з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі вантажоодержувачу. У разі залучення перевізником третіх осіб до виконання своїх зобов`язань за даним договором, перевізник залишається відповідальним перед замовником за дії чи бездіяльність таких третіх осіб.
Згідно з пунктом 4.3.9 договору-2 перевізник зобов`язується нести відповідальність за збереження вантажу, що перевозиться, з моменту завантаження його на транспортний засіб. У випадку виявлення пошкоджень/нестачі/надлишку/браку разом із вантажоодержувачем складається відповідний акт із обов`язковим підписом водія і представника вантажоодержувача, а водій робить запис про наявні відхилення від заявки у всіх екземплярах TTH/CMR з відображенням факту складання акту (дата, номер, про що складено акт). Водій виконавця не має права відмовитися від підписання акту. В разі незгоди з фактами, викладеними в акті, водій перевізника повинен викласти свої заперечення, обґрунтувавши їх належним чином.
Пунктом 5.1 договору-2 погоджено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність згідно норм діючого законодавства України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У випадку невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків по даному договору винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки (шкоду), включаючи збитки, що були понесені управненою стороною перед третіми особами внаслідок неправомірних дій сторони, в тому числі у вигляді сплачених штрафів та виплат по претензіях, виставлених третіми особами.
За змістом пункту 7.1 договору-2 останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2024 року.
Як підтверджується матеріалами справи, 20.06.2024 об 11:38 годині водій ОСОБА_1 , що здійснював перевезення від імені відповідача на транспортному засобі МАН НОМЕР_1 із причепом з номерним знаком НОМЕР_2 , який належить ТОВ "Європа Транс Авто", заїжджаючи на територію позивача, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, село Попільня, вулиця Прикордонників, будинок 65, під завантаження кукурудзою, а саме на автомобільні ваги для тарування вищевказаного автомобіля, пошкодив його правий бак, внаслідок чого стався вилив дизельного палива з баку автомобіля МАН, номерний знак НОМЕР_1 , на асфальтобетонне покриття на території позивача загальною площею 349,8 м2, що підтверджується актом про фіксацію випадку на підприємстві № 1 від 21.07.2024 року.
06.08.2024 за вих. № 109/2024 позивач звернувся з претензію до відповідача про добровільне відшкодування понесеної позивачем матеріальної шкоди у розмірі 425 190,48 грн., внаслідок розлиття дизельного палива водієм ТОВ "Європа Транс Авто", який діяв за замовленням відповідача з перевезення вантажу, на асфальтобетонне покриття, що знаходиться на території позивача за за адресою: Житомирська область, Житомирський район, село Попільня, вулиця Прикордонників, будинок 65 та витрати, понесені за проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 25 000,00 грн. Проте, вищевказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
8. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції досліджував докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційних скаргах та (або) відзиві на них. 
Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 909 ЦК України за  договором  перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира,  багаж,  пошту  до пункту призначення у  строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Згідно із  ст. 50 Законом України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», який визначає правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні і спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення, транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.
Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори за дорученням клієнтів забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України.
Як визначено ч. 1 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.
Згідно ст. 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» у разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.
Стаття 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлює, що експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування; за невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування; експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.
Як зазначалось раніше, на виконання умов договору-1 відповідач уклав з ТОВ "Європа Транс Авто" (перевізник-2) договір-2, за яким водій перевізника-2 здійснював перевезення за замовленням відповідача. 
Водночас, як не заперечувалось, зокрема, відповідачем ані під час розгляду справи  в суді першої, ані під час розгляду справи  в суді апеляційної інстанції, саме водій ТОВ "Європа Транс Авто" Ройчук Вадим Павлович, який здійснював перевезення за договором-2 завдав шкоду позивачу джерелом підвищеної небезпеки внаслідок неправомірних дій, які полягали в невиконанні вимог пункту 6.9. Правил щодо дотримання належного інтервалу між віссю автомобіля та краєм платформи при установленні автомобіля на ваги.
Згідно положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. 
В цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи скаржника з посиланням на постанову Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 755/17285/20 в розумінні ч. 4 ст. 236 ГПК України, що при визначенні підстав відповідальності за завдану шкоду слід керуватися не формальними критеріями найменування договірних відносин, а їх фактичним змістом та характером. Якщо особа, яка завдала шкоди, діяла за конкретним завданням іншої особи для досягнення певної мети, то такі відносини за своєю правовою природою підпадають під регулювання частини 2 статті 1172 ЦК України, незалежно від того, чи названо таку особу «підрядником» у формальному розумінні.
А тому обґрунтованими є доводи позивача, що під час події, що мала місце 20.06.2024 року, водій Ройчук В.П. діяв на виконання замовлення ТОВ «СПІРІТ ГРУП К» щодо транспортного експедирування в момент виливу дизельного палива на асфальтобетонне покриття, що знаходиться на території ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», тобто мала місця діяльність як «підрядника» в розумінні ч.2 ст. 1172 ЦК України, натомість ТОВ «СПРІТ ГРУП К» перебувало у статусі замовника. Отже, в даному випадку обґрунтованим є посилання позивача на постанову Верховного Суду у справі № 755/17285/20 від 31.05.2022. 
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем, з метою встановлення причин втрати асфальтобетонним покриттям своїх функціональних властивостей, було замовлено здійснення експертного дослідження, за результатами якого експертом Малим Олексієм Вікторовичем  було складено висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 1865/07-2024 від 22.07.2024, який подано стороною в порядку ст. 101 ГПК України.
Так, як вбачається зі змісту висновку експерта, судовим експертом Малим О.В. на підставі проведеного ним безпосереднього огляду місця події та документів, наданих позивачем, було встановлено, що «під механічною дією покриття в місцях розливних плям має підвищену пластичність. При натиску на покриття спостерігається деформація, що очевидно свідчить про його розм`якшення. Як було вказано вище, дефекти та деформації подібного характеру свідчать про втрату міцності асфальтобетону під впливом розчинника».
При цьому, виявлені експертом дефекти унеможливлюють використання дорожнього покриття позивача за функціональним призначенням, що саме по собі уже є шкодою.
Також, у висновку експерта окрім уже згаданого також зазначено: «розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок виникнення дефектів асфальтобетонного покриття на території підприємства ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», що знаходиться за адресою: Житомирська обл., с. Попільня, вул. Прикордонників, 65, про яке зазначено в акті від 21.06.2024 з урахуванням результатів проведеного візуального обстеження, а також беручи до уваги обсяг наданих на дослідження матеріалів, в діючих цінах на момент проведення дослідження, складає: 425    190 гривень 48 копійок. 
Водночас, щодо посилань відповідача на надані ним висновки експерта № 218/24 за результатами проведення автотехнічного дослідження від 13.11.2024 року та висновок експерта № 0304/25 судової будівельно-технічної експертизи, підготовлений для подання до суду від 17.04.2025 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, викладений у додатковому рішенні, що надані висновки ніяким чином не вплинули на розгляд справи та прийняте судом рішення. Так, суд першої інстанції фактично навіть не надав їм оцінку в рішенні по суті позовних вимог, чим порушив приписи ч. 2 ст. 236 ГПК України. 
Тоді як, на вирішення експерта за результатами проведення автотехнічного дослідження № 218/24 було постановлено питання: «Як повинен був діяти водій автомобіля МАН р/н ВК0984IВ з напівпричепом р/н НОМЕР_3 , ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації відповідно до вимог Правил дорожнього руху України?». 
У відповідь на поставлене питання експертом було зазначено: «В даній дорожній обстановці водій автомобіля МАН р/н НОМЕР_4 з напівпричепом р/н НОМЕР_5 Райчук В.П. повинен був діяти відповідно до вимог п. 13.3 ПДР України». 
Щодо поданого відповідачем висновку експерта № 0304/25 судової будівельно-технічної експертизи, підготовленого для подання до суду від 17.04.2025 року, на вирішення експертизи поставлене наступне питання: «Який розмір майнової шкоди завданий внаслідок витоку дизельного палива на асфальтобетонне покриття на території ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», розташованого по вул. Прикордонників, 65 в с. Попільня, Житомирського району, Житомирської області, вбачається виходячи лише із наданих матеріалів?». 
У відповідь на поставлене питання експертом було зазначено: «Дослідивши надані матеріали, керуючись методичними рекомендаціями, експерт дійшов висновку, що розмір майнової шкоди завданий внаслідок витоку дизельного палива на асфальтобетонне покриття на території ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», розташованого по вул. Прикордонників, 65 в с. Попільня, Житомирського району, Житомирської області, правдоподібно складає 56 680,00 грн».
Для достовірно визначення розміру майнової шкоди завданої внаслідок витоку дизельного палива на асфальтобетонне покриття на території ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», розташованого по вул. Прикордонників, 65 в с. Попільня, Житомирського району, Житомирської області, необхідне здійснення додаткових досліджень, зокрема, здійснити відбір зразків та виконати лабораторне випробування на фізико-механічні властивості асфальтобетонного покриття по визначенню марки та типу асфальтобетону на який відбувався витік, відповідно до ДСТУ Б В.2.7-319:2016 «Суміш асфальтобетонні і асфальтобетон дорожній та аеродромний. Методи випробувань».
Без лабораторного випробування, питання чи дійсно асфальтобетонне покриття втратило фізико-механічні властивості внаслідок витоку дизельного палива, залишається відкритим, оскільки сам факт витоку не є тому свідченням, а методу органолептичного визначення фізико-механічних властивостей асфальтобетонного покриття не існує». 
В цій частині, оцінивши наданий відповідачем висновок № 0304/25 судової будівельно-технічної експертизи, суд апеляційної інстанції зазначає, що враховує доводи позивача, що наданий висновок не надає відповідь на поставлене питання. Тоді як формулювання: «розмір майнової шкоди завданий внаслідок витоку дизельного палива на асфальтобетонне покриття «правдоподібно» складає 56 680,00 грн»- не є висновком по суті. Так, як вбачається з самого висновку, для достовірно визначення розміру майнової шкоди завданої внаслідок витоку дизельного палива на асфальтобетонне покриття на території ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», розташованого по вул. Прикордонників, 65 в с. Попільня, Житомирського району, Житомирської області, необхідне здійснення додаткових досліджень, зокрема здійснити відбір зразків та виконати лабораторне випробування на фізико-механічні властивості асфальтобетонного покриття по визначенню марки та типу асфальтобетону на який відбувався витік. 
Таким чином, вказане дослідження є неповним, оскільки для достовірного визначення розміру шкоди необхідне проведення додаткових досліджень із відбиранням зразків. А тому поданий висновок № 0304/25 не спростовує доводи позивача про розмір заподіяної шкоди, а тому не приймається судом апеляційної інстанції як підстава для відмови в позові. 
А тому в цій частині обґрунтованими є доводи позивача з посиланням на висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 1865/07-2024 від 22.07.2024, в частині висновку, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок виникнення дефектів асфальтобетонного покриття на території підприємства ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», що знаходиться за адресою: Житомирська обл., с. Попільня, вул. Прикордонників, 65, про яке зазначено в акті від 21.06.2024 з урахуванням результатів проведеного візуального обстеження, а також беручи до уваги обсяг наданих на дослідження матеріалів, у діючих цінах на момент проведення дослідження, складає: 425    190 гривень 48 копійок. Зазначений висновок містить попередження експерта про кримінальну відповідальність в розумінні ст. 101 ГПК України. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, від 01.03.2023 у справі № 925/556/21.
Підставою для відшкодування збитків відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов`язання.
Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча би одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18, від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, від 01.03.2023 у справі № 925/556/21, постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17, від 01.12.2023 у справі № 926/3347/22 та від 18.02.2025 у справі № 906/41/24.
В цій частині обґрунтованими є доводи позивача, що в даному випадку наявні усі необхідні елементи складу господарського правопорушення - протиправна поведінка, наявність збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача з посиланням на постанову Верховного Суду від 31.05.2022 року у справі №755/17285/20 про можливість застосування ч. 2 ст. 1172 ЦК України щодо відшкодування шкоди, завданої в результаті здійснення перевезення, а не лише при наявності виключно відносин підряду.
За таких обставин, відхиляються доводи відповідача про нерелевантність висновків, викладених у вказаній постанові Верховного Суду через безпідставність. 
А тому, в даному випадку правомірним є застосування положень ч.2 ст. 1172 ЦК України, оскільки водій ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу саме на виконання замовлення  ТОВ «СПІРТ ГРУП К», через що позовні вимоги про стягнення з відповідача 425 190,48 грн. матеріальної шкоди підлягають задоволенню повністю. А порушене матеріальне право позивача - захисту в розумінні ст. 4 ГПК України. Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у справі № 910/11005/24 підлягає скасуванню з ухваленням нового - про задоволення позову повністю із застосуванням ч. 14 ст. 129 ГПК України. 
Щодо додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі № 910/11005/24, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" 15 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
Суд апеляційної інстанції в цій частині враховує сталу та послідовну практику  Верховного Суду, викладену в таких постановах: від 04.11.2025 у справі № 911/2133/24; від 29.10.2025 у справі № 911/1718/24; від 23.10.2025 у справі № 910/12875/23; від 29.09.2025 у справі № 910/13912/23, стосовно того, що додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №904/8884/21).
А тому, враховуючи скасування судом апеляційної інстанції основного рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025, додаткове рішення також підлягає скасуванню, а заява відповідача - залишенню без задоволення на підставі ст. 129 ГПК України. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції про відмову в позові та ухвалення нового рішення про задоволення позову повністю, він і здійснює новий розподіл судових витрат на підставі ч. 14 ст. 129 ГПК України. В даному аспекті суд апеляційної інстанції враховує відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09 липня 2024 року у cправі № 911/2025/23. 
Позивачем разом із позовною заявою було подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, до якої було додано: договір про надання правничої допомоги № 297 від 27.10.2023, додаток № 1 до договору від 27.10.2023, попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу (на суму 43    600,00 грн). 
Тоді як в суді апеляційної інстанції (разом із апеляційною скаргою) було надано попередній розрахунок судових витрат у розмірі 116    300,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 18    600,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
Так, згідно нового попереднього розрахунку (поданого до суду апеляційної інстанції), позивач просив стягнути за розгляд справи в суді першої інстанції витрати за надання наступних послуг (грн):
-          проведення експертизи та складення висновку експерта - 25    000,00;
-          претензія про відшкодування шкоди - 2    000;
-          підготовка та подача позовної заяви - 10    000;
-          відповідь на відзив - 8    000;
-          участь у судовому засіданні 16.10.2024 - 4    300;
-          участь у судовому засіданні 06.11.2024 - 4    300;
-          заперечення на клопотання про залучення 3х осіб - 2    000;
-          заперечення на клопотання про проведення експертизи - 2    000;
-          участь у судовому засіданні 18.11.2024 - 4    300;
-          заява про зменшення позовних вимог - 2    000; 
-          участь у судовому засіданні 02.12.2024 - 4    300; 
-          участь у судовому засіданні 15.01.2025 - 4    300; 
-          заперечення на клопотання про залучення 3х осіб - 3    000; 
-          участь у судовому засіданні 17.03.2025 - 4    300; 
-          участь у судовому засіданні 21.04.2025 - 4    300; 
-          письмові пояснення у справі - 5    000; 
-          участь у судовому засіданні 14.05.2025 - 4    300; 
-          участь у судовому засіданні 23.06.2025 - 4    300; 
-          участь у судовому засіданні 17.07.2025 - 4    300; 
-          письмові пояснення у справі - 5    000; 
-          участь у судовому засіданні 10.09.2025 - 4    300; 
-          заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення - 5    000.
Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Так, разом із позовною заявою було подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на суму 43    600,00 грн, (в тому числі 25    000,00 грн витрат на проведення експертизи). Тоді як в суді апеляційної інстанції було надано попередній розрахунок судових витрат у розмірі 116    300,00 грн (за розгляд справи в суді першої інстанції) без обґрунтування того, що сторона не могла їх передбачити чи хоча б частково зазначити, зокрема, можливість подання пояснень, заперечень.  
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки позивачем не було обґрунтовано (зазначено) та доведено, що він не міг передбачити такі (додаткові) витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви в частині стягнення витрат на послуги адвоката за підготовку: претензії про відшкодування шкоди, підготовку заперечення на клопотання про залучення 3х осіб, заперечення на клопотання про проведення експертизи, заяви (самої сторони, яку він фактично «відкликав» іншою заявою про збільшення позовних вимог) про зменшення позовних вимог, письмових пояснень та заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення. Таким чином, заява підлягає частковому задоволенню. 
Водночас, від відповідача заяв про зменшення витрат на професійну правничу допомогу позивача - не надходило. 
Суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (які послідовно застосовуються Верховним Судом, зокрема, у наступних постановах: від 26.02.2025 у справі № 910/10602/23, від 22.04.2025 у справі № 912/909/23, від 27.08.2025 у справі № 922/4134/21). Так, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової Постанови ВП ВС від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (№ в ЄДРСР 87951334).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підлягають до задоволення понесені позивачем витрати, зокрема за подання позовної заяви, участь в 10 судових засіданнях (участь в яких була визнана судом обов`язковою), а також подання відповіді на відзив в силу ч. 4 ст. 166 ГПК України - в строк, встановлений судом в пункті 4 резолютивної частини ухвали від 16.09.2024 про відкриття провадження.   
В цій частині (щодо стягнення витрат за послуги з підготовки позову; відповіді на відзив; та участь в судових засіданнях) - суд апеляційної інстанції визнав частково обґрунтованим розмір таких витрат на професійну правничу допомогу в сумі 50    000,00 грн. 
Щодо витрат на проведення експертизи в розмірі 25    000,00 грн, в порядку п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі в розмірі 25    000,00 грн (копія платіжного доручення наявна в матеріалах справи).  
Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем було заявлено до стягнення 18    600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, зокрема: 10    000,00 грн - за підготовку та подачу апеляційної скарги та 8    600,00 грн за участь у двох судових засіданнях. 
Так, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим стягнення 10    000,00 грн за підготовку апеляційної скарги. Водночас, оскільки судове засідання 04.12.2025 не відбулось у зв`язку з проведенням технічних робіт на об`єктах інформаційної інфраструктури Судової влади України, зокрема підсистеми відеоконференцзв`язку, однак адвокат позивача все ж прибув на судове засідання, суд апеляційної інстанції вважає справедливим та розумним розмір витрат за прибуття адвоката на судове засідання у розмірі 2    150,00 грн, тоді як за судове засідання 10.12.2025 - 4    300,00 грн. 
Таким чином, заява позивача про стягнення витрат на послуги адвоката за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню на суму 16    450,00 грн. В решті подану заяву слід залишити без задоволення. 
Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покладається на відповідача в порядку ст. 129 ГПК України. 
9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 2 ст. 275, 277 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення є, зокрема, незастосування наведених норм матеріального права, зокрема, ст. 22, 1166, ч. 2 ст. 1172 ЦК України. За результатом розгляду справи суд апеляційної інстанції визнав позов обґрунтованим в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 101, 269 ГПК України. 
Таким чином, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення - про задоволення позову повністю. За таких обставин, додаткове рішення підлягає також скасуванню як невід`ємна частина основного рішення з відмовою відповідачу в задоволенні його заяви через викладене. Відповідно, апеляційна скарга відповідача - підлягає залишенню без задоволення. 
Керуючись ст. 2, 4, 129, 244, 269, 270, ст. 275-277, ст. 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у справі № 910/11005/24 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі № 910/11005/24 - задовольнити.
2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі № 910/11005/24 - залишити без задоволення. 
3. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у справі №910/11005/24 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі № 910/11005/24 - скасувати. Позов задовольнити повністю з новим розподілом судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.  
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" (02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9 (літера А), офіс 369; ЄДРПОУ: 45053199) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" (01013, місто Київ, Набережно-Печерська дорога, будинок 2; ЄДРПОУ: 00688195) 425      190 (чотириста двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто) грн 48 коп збитків. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" (02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9 (літера А), офіс 369; ЄДРПОУ: 45053199) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" (01013, місто Київ, Набережно-Печерська дорога, будинок 2; ЄДРПОУ: 00688195) 12      755 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн 77 коп судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції. 
4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі № 910/11005/24 - скасувати. 
5. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" про стягнення витрат за розгляд справи в суді першої інстанції - відмовити. 
6. Здійснити розподіл судових витрат позивача за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.
7. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" про стягнення судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" (02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9 (літера А), офіс 369; ЄДРПОУ: 45053199) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" (01013, місто Київ, Набережно-Печерська дорога, будинок 2; ЄДРПОУ: 00688195) 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" (02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9 (літера А), офіс 369; ЄДРПОУ: 45053199) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" (01013, місто Київ, Набережно-Печерська дорога, будинок 2; ЄДРПОУ: 00688195) 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн правничої допомоги за розгляд справи в суді першої інстанції. 
8. В решті задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції - відмовити. 
9. Здійснити розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіріт Груп К" (02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9 (літера А), офіс 369; ЄДРПОУ: 45053199) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" (01013, місто Київ, Набережно-Печерська дорога, будинок 2; ЄДРПОУ: 00688195) 16      450 (шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят) грн.
В решті задоволення заяви Товариству з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" - відмовити. 
10. Видачу наказів доручити суду першої інстанції. 
11. Справу повернути до суду першої інстанції. 
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядки та строки, передбачені ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Коротун 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                А.Г. Майданевич