ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
просп. Науки, 5, м. Харків, 61612, телефон/факс (057)702 10 79, inbox@lg.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Харків Справа № 913/266/20(908/387/19)
Провадження №5/913/224/25

За позовом Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сіверськодонецьк Луганської області, 93404)
до Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат» (вул. Комунальна, буд. 1, м. Енергодар Запорізької області, 71504)
про стягнення 521 523 грн 54 коп.
у межах справи №913/266/20 за заявою кредитора – Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮС-Металл» (вул. Чавдар Єлизавети, буд. 13, кв. 37, м. Київ, 02140)
до боржника - Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сіверськодонецьк Луганської області, 93404)
про банкрутство 
Суддя Вінніков С.В.
Секретар судового засідання Марченко А.Є.

У засіданні брали участь:
від позивача: Пилип В.М. – адвокат за ордером від 06.02.2023 серії АА №1275875 (у режимі відеоконференції);
від відповідача: представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

18.02.2019 Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» (далі – ПАТ «Укр/Ін/Ком») звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою від 13.09.2018 до Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат» (далі – КСП «Тепличний комбінат») про стягнення основного боргу (овердрафту) в сумі 262 232 грн 64 коп., нарахованих інфляційних втрат на основний борг у сумі 90 994 грн 67 коп., відсотків у сумі 65 288 грн 41 коп., пені нарахованої на неповернення овердрафту на основну суму боргу в розмірі 82 491 грн 81 коп., пені нарахованої за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 20 516 грн 01 коп. за договором про надання овердрафту від 19.09.2014 №104-2014.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01.12.2020 справу №908/387/19 за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська акціонерна компанія» до Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат» про стягнення 521 523 грн 54 коп. передано за підсудністю до Господарського суду Луганської області.
Рішенням Господарського суду Луганської області від 10.10.2023 у справі №913/266/20(908/387/19) у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 указане рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 11.08.2025 касаційну скаргу ПАТ «Укр/Ін/Ком» задоволено частково; рішення Господарського суду Луганської області від 10.10.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі №913/266/20(908/387/19) скасовано; справу №913/266/20(908/387/19) передано на новий розгляд до Господарського суду Луганської області.
04.09.2025 матеріали справи №913/266/20(908/387/19) надійшли до Господарського суду Луганської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 справа передана на розгляд судді Віннікову С.В.
Ухвалою від 08.09.2025 прийнято справу №913/266/20(908/387/19) до провадження; розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 06.10.2025.
29.09.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли письмові пояснення, у яких він послався на постанову Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №913/266/20, де викладено висновок, що ПАТ «Укр/Ін/Ком» – це нова назва ПАТ «Український інноваційний банк». 
Також указав, що аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 28.01.2025 у справі №921/534/23, від 18.02.2025 у справі №915/741/21, від 26.02.2025 у справі №908/401/18, від 20.03.2025 у справі №909/578/17.
Ухвалою від 06.10.2025 відкладений розгляд справи у підготовчому засіданні на 20.10.2025.
Ухвалою від 20.10.2025 з урахуванням ухвали від 04.11.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження по 24.11.2025 (включно); закрите підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті на 21.11.2025.
Ухвалою від 21.11.2025 оголошено перерву в розгляді справи по суті на 15.12.2025.
Судове засідання 15.12.2025 не відбулось з технічних причин, ухвалою від 15.12.2025 розгляд справи по суті призначений на 12.01.2026.
Представник відповідача у судове засідання 12.01.2026 не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення відповідних повідомлень на офіційному веб-порталі судової влади.
Відповідно до ч.2 ст.121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України «Про доступ до судових рішень», у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.
Суд зауважує, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: вул. Комунальна, буд. 1, м. Енергодар Запорізької області, 71504.
За інформацією Акціонерного товариства «Укрпошта», розміщеній на офіційному вебсайті (https://offices.ukrposhta.ua), відділення в м. Енергодар Запорізької області тимчасово не функціонують, а тому пересилання поштової кореспонденції до м. Енергодар Запорізької області наразі є неможливим.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» затверджений відповідний Перелік, відповідно до якого територія Енергодарівської міської територіальної громади Васильківського району Запорізької області з 04.03.2022 і по теперішній час належить до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України.
Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.
Суд бере до уваги, що при первісному розгляді справи відповідачем було подано відзив, яким він позовні вимоги відхилив.
Зазначив, що ПАТ «Укр/Ін/Ком» звернулось до суду із позовною заявою від 13.09.2018 фактично 18.02.2019 і в матеріалах справи відсутні докази звернення з позовом 13.09.2018, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Також послалось на п.5.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».
Крім того зазначило, що погодження на укладення директором відокремленого підрозділу Адамовичем І.І. договору про надання овердрафту від 19.09.2014 №104-2014 ПАТ «Укрінбанк» не проводилось, про вказаний договір юридична особа не повідомлялась.
Представник позивача брав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.
Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд
В С Т А Н О В И В:
Згідно з ч.1 ст.316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Як випливає зі змісту вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 11.08.2025 у цій справі, при новому розгляді справи господарському суду слід надати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, і в залежності від установленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Виконуючи наведені вказівки суду касаційної інстанції, господарський суд виходить із такого.
Висновки Верховного Суду, викладені, зокрема і у постанові від 11.08.2025 у справі №913/266/20(908/387/19), зводяться до того, що ПАТ «Укрінбанк» та ПАТ «Укр/Ін/Ком» є однією й тією ж юридичною особою з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888, а зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків відповідної юридичної особи щодо зобов`язань, які виникли до внесення відповідних змін до її статуту. Отже, такі зміни не спростовують наявність зобов`язань, які виникли за відповідними договорами.
Указані обставини враховуються судом при новому розгляді справи.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Згідно зі ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір. 
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
За загальним правилом овердрафт — це короткостроковий банківський кредит, який дозволяє клієнту витрачати більше грошей, ніж є на його рахунку, «заходячи в мінус» в межах заздалегідь узгодженого ліміту, щоб покрити тимчасові нестачі коштів, особливо при розривах між надходженнями та витратами. 
У відповідності до вищезазначених приписів законодавства, 19.09.2014 між ПАТ «Український інноваційний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Укр/Ін/Ком») як банком та КСП «Тепличний комбінат» як позичальником укладений договір про надання овердрафту №104-2014, відповідно до положень та умов якого банк надає позичальнику овердрафт з лімітом заборгованості за овердрафтом у розмірі 300 000 грн 00 коп. з кінцевим терміном повернення 14.09.2015 з повним поверненням овердрафту не пізніше кожного 90-го календарного дня з необмеженою сумою обороту за рахунком за овердрафтом (пп.3.1.1 п.3.1 договору).
У статті І договору сторони узгодили визначення наступних термінів, зокрема: борг – це будь-який платіж, не здійснений позичальником у встановлений строк за цим договором; період користування овердрафтом – це кількість календарних днів за період з дати надання овердрафту до дати повного повернення овердрафту (включно); кінцевий термін повернення овердрафту – 14.09.2015; овердрафт – це кредит, що надається банком позичальнику для покриття тимчасового дефіциту коштів на його поточному рахунку для проведення платежів шляхом оплати платіжних документів позичальника понад фактичний залишок коштів на вказаному рахунку.
Згідно з пп.3.1.2 п.3.1 договору у випадку, якщо кредитові обороти за поточним рахунком позичальника в банку №26000130373001 за календарний місяць, що припадає на термін користування овердрафтом, зменшуються більш ніж на 30% відносно до встановленого середньомісячного обороту поточного рахунку, який складає (за шість місяців: березень 2014 – серпень 2014) 1 727 015 грн 98 коп. сторони домовились, що з 01 числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулось зазначене зменшення кредитового обороту, ліміт заборгованості за овердрафтом зменшується та встановлюється в розмірі 17,37% від суми кредитового обороту за поточним рахунком позичальника №26000130373001 за місяць, в якому відбулось таке зменшення (новий ліміт заборгованості), але в межах розміру ліміту заборгованості за овердрафтом, вказаного в пп.3.1.1 цього договору. В суму кредитового обороту не включаються надходження на рахунок за овердрафтом кредитних коштів, фінансової допомоги, повернення платежів, помилково зараховані кошти тощо.
Відповідно до пп.3.2.1 п.3.2 договору овердрафт використовується позичальником для поповнення оборотних коштів з метою здійснення діяльності, передбаченої його установчим документом.
Надання овердрафту позичальнику проводиться в межах встановленого ліміту заборгованості за овердрафтом при пред`явленні позичальником платіжних документів до банку. У випадку невиконання ч.2 пп.3.5.1 п.3.1 цього договору надання овердрафту позичальнику відбувається виключно після повного погашення заборгованості за овердрафтом та нарахованими процентами, а також сплати пені, нарахованої у відповідності з п.п.7.2-7.3 цього договору (пп.3.3.1 п.3.3 договору).
У відповідності до вказаних умов договору банком наданий позичальнику овердрафт у сумі 300 000 грн 00 коп., що підтверджується випискою по особовим рахункам за 19.09.2014.
З урахуванням вимог ст.41 Закону України «Про Національний банк України», Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних операцій.
Виходячи із зазначеного, виписки по рахунках є належними доказами підтвердження видачі кредиту та наявності заборгованості.
Отже, позивачем доведений факт видачі відповідачу кредиту в сумі 300 000 грн 00 коп.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.
Приписами ч.1 ст.530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
У статті І, пп.3.1.1 п.3.1 та пп.3.5.1 п.3.5 сторони визначили кінцевий термін повернення кредиту – 14.09.2015.
Як зазначило ПАТ «Укр/Ін/Ком», позичальником кредит сплачений частково в сумі 37 767 грн 52 коп. Заборгованість складає 262 232 грн 48 коп.
Суд зауважує, що сторонами доказів погашення овердрафту суду не надано, проте КСП «Тепличний комбінат» не заперечило ані факту видачі кредитних коштів, ані розміру заборгованості за кредитом.
Суд наголошує, що кінцевим терміном повернення овердрафту є саме 14.09.2015.
Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність у відповідача заборгованості за кредитом за договором від 19.09.2014 про надання овердрафту №104-2014 у сумі 262 232 грн 48 коп.
Відносно вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 15.09.2015 по 13.07.2016 у сумі 65 288 грн 41 коп. суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч.3 ст.346 ГК України кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.
Частиною 2 ст.10561  ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно з пп.3.4.1 п.3.4 договору позичальник сплачує банку проценти у розмірі 30% річних, які нараховуються на заборгованість за овердрафтом із розрахунку фактичної календарної кількості днів в році та фактичної кількості днів існування заборгованості за овердрафтом (враховуючи день виникнення та не враховуючи день погашення заборгованості за овердрафтом) і підлягають сплаті в дату платежів сплати процентів за овердрафтом та в день повного розрахунку за цим договором. У разі якщо дата платежів сплати процентів за овердрафтом є святковим або неробочим днем, то позичальник зобов`язаний сплатити проценти в перший робочий день, який слідує за датою платежів сплатою процентів за овердрафтом. У разі якщо в дату платежів сплати процентів за овердрафтом позичальник не сплачує проценти нараховані за користування овердрафтом, наступного після дати платежів сплати процентів за овердрафтом банківського дня нараховані проценти переносяться на рахунок простроченої заборгованості. При надходженні будь-яких коштів на рахунок за овердрафтом вони автоматично направляються на погашення нарахованих процентів за овердрафтом без надання окремого платіжного доручення позичальником.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів за користування кредитом за період з 15.09.2015 по 13.07.2016 у сумі 65 288 грн 41 коп. за процентною ставкою 30% річних, суд вважає його необґрунтованим, оскільки з огляду на встановлений судом граничний строк повернення кредиту – 14.09.2015, нарахування банком процентів після указаної дати є неправомірним.
У рішенні від 22.06.2022 у справі №3-188/2020(455/20) Конституційний Суд України вказав, що приписи частини другої статті 625 ЦК України, першого речення частини першої статті 1050 ЦК України та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 цього Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.
Таке обґрунтування Рішення Конституційного Суду України збігається з висновками Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16. У цьому контексті у пункті 143 вказаної постанови зазначено, що саме тому, що приписи частини другої статті 625 та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом відносини, які не є взаємовиключними, кредитор після прострочення повернення кредиту може вимагати як сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (які нараховуються за ст.625 ЦК України як наслідок неправомірної поведінки боржника), так і сплати кредиту та процентів за наданий кредит, нарахованих до настання строку повернення кредиту (які нараховуються за ст.1048 ЦК України як наслідок правомірної поведінки.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли стягуватися за період після закінчення строку кредитування, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.
При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, яка була врахована судом апеляційної інстанції при наданні оцінки позиції позивача щодо можливості нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Вказане свідчить про послідовну та сталу правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статей 625 та 1048 ЦК України у питанні можливості нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування.
Ураховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за період з 15.09.2015 по 13.07.2016 у сумі 65 288 грн 41 коп. та відмову в її задоволенні.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з вересня 2015 року по вересень 2018 року в сумі 90 994 грн 67 коп. суд зазначає наступне.
Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 20.10.2025 №793/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 21.10.2025 №4643-ІХ «Про затвердження Указу Президента України від 20.10.2025 №793/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб.
Ураховуючи викладене, з огляду на введений в Україні воєнний стан, КСП «Тепличний комбінат» в силу положень п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільнено від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України щодо нарахування інфляційних втрат за період з вересня 2015 року по вересень 2018 року в сумі 90 994 грн 67 коп.
Отже, указана вимога позивача задоволенню не підлягає.
Відносно вимоги позивача щодо нарахування пені за порушення строків сплати процентів за овердрафтом за період з 13.09.2017 по 13.09.2018 у сумі 20 516 грн 01 коп. та пені за порушення термінів повернення овердрафту за період з 13.09.2017 по 13.09.2018 у сумі 82 491 грн 81 коп. суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У п.7.2 договору сторони передбачили, що у разі порушення строків сплати процентів за овердрафтом, позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення. Пеня нараховується на суму несплачених (несвоєчасно сплачених) процентів за овердрафтом у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення.
Суд зауважує, що з огляду на висновок суду про необґрунтованість нарахування позивачем процентів за користування овердрафтом після 14.09.2015 у сумі у сумі 65 288 грн 41 коп., нарахування пеня за порушення строків сплати вказаних процентів також є неправомірним.
Отже, у задоволенні вимоги ПАТ «Укр/Ін/Ком» про стягнення з КСП «Тепличний комбінат» пені за порушення строків сплати процентів за овердрафтом за період з 13.09.2017 по 13.09.2018 у сумі 20 516 грн 01 коп. суд відмовляє.
Згідно з п.7.3 договору у разі порушення позичальником термінів повернення овердрафту, вказаних в пп.3.5.1 п.3.5 (в т.ч. заборгованості, що може виникнути у зв`язку із зменшенням ліміту заборгованості за овердрафтом), позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення. Пеня нараховується на суму несвоєчасно сплаченої (несплаченої) заборгованості за овердрафтом в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення (несплати).
Пеня, передбачена п.п.7.2 – 7.3 цього договору, нараховується банком за весь час існування простроченої заборгованості (до моменту виконання простроченого зобов`язання). До розрахунку пені включається день виникнення прострочення зобов`язань і не включається день виконання простроченого зобов`язання (погашення заборгованості), із розрахунку кількості днів у році, яка обумовлена договором (п.7.4 договору).
Водночас, як і з нарахуванням позивачем інфляційних втрат, заявлення банком пені за порушення термінів повернення овердрафту за період з 13.09.2017 по 13.09.2018 у сумі 82 491 грн 81 коп. здійснено у період дії в Україні воєнного стану, що в силу положень п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільняє позичальника – КСП «Тепличний комбінат», від її сплати.
Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом за договором від 19.09.2014 про надання овердрафту №104-2014 у сумі 262 232 грн 48 коп.
Вирішуючи заявлене відповідачем у відзиві клопотання про застосування позовної давності суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу. Тобто, або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму.
Частиною 1 ст.260 ЦК України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Суд бере до уваги, що у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах зазначеної особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється однаково – з моменту, коли особа довідалася або мала об`єктиву можливість довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, адже норма ч.1 ст.261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.
Згідно з положеннями ч.1 ст.261 ЦК України у визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.
Обов`язок позивача довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, також випливає із загального правила, встановленого ст.74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд зазначає, що і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року).
Суд зауважує, що тлумачення ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України свідчить, що потрібно розрізняти початок перебігу позовної давності залежно від виду позовних вимог. Вимога про визнання правочину недійсним відрізняється від вимоги про виконання зобов`язання не лише по суті, а й моментом виникнення права на захист. Для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про вчинення цього правочину. Натомість для вимоги про виконання зобов`язання початок перебігу позовної давності обумовлюється виникненням у кредитора права на вимогу від боржника виконання зобов`язання.
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч.1 ст.254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Ураховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності для звернення ПАТ «Укр/Ін/Ком» з позовом про стягнення заборгованості за кредитом за договором від 19.09.2014 про надання овердрафту №104-2014 у сумі 262 232 грн 48 коп. з огляду на встановлені судом граничні строки повернення овердрафту – 14.09.2015, почався 15.09.2015, та, відповідно, сплинув 14.09.2018.
Частинами 3-4 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Водночас, ч.5 ст.267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі №904/3405/19 зазначила, що питання щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності при зверненні особи (позивача) до суду за захистом порушеного права у спорі, стороною якого є боржник, що розглядається у межах справи про банкрутство, суди мають виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права (п.112 постанови Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №911/3091/21).
З огляду на положення ст.13 ЦК України («Межі здійснення цивільних прав») суд має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (право на позов) і до моменту звернення з позовом, зважати на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання (надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо).
Позивачем поважності причин пропуску позовної давності для звернення з заявленим позовом до суду не наведено та відповідних доказів суду не надано.
Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строку позовної давності.
Отже, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови у позові в цій частині.
Також суд зауважує, що зазначення представником позивача у позовній заяві дати її складання та підписання 13.09.2018 не доводить факту звернення з нею до суду саме 13.09.2018. 
Додані ПАТ «Укр/Ін/Ком» до позовної заяви на підтвердження факту звернення до суду саме 13.09.2018 опис вкладення та поштовий конверт містять поштовий штемпель з датою 13.09.2018.
Водночас, порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку встановлений Правилами надання послуг поштового зв`язку (далі – Правила №270), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (з наступними змінами).
Так, у п.2 Правил №270 (в редакції станом на 13.09.2018) дається визначення розрахунковий документ – це документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
Пунктом 61 Правил №270 передбачено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.
Суд бере до уваги, що позивачем до позовної заяви від 13.09.2018 розрахункового документу (квитанції, фіскального чеку тощо) додано не було.
Також не було додано і доказів направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві, що стало підставою для постановлення Господарським судом Запорізької області ухвали від 22.02.2019 у справі №908/387/19 про залишення позовної заяви без руху.
Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів звернення з цим позовом до суду до 14.09.2018.
Крім того, позивачем не викладено обставин та не надано доказів того, що поштове відправлення, у якому направлено позовну заяву від 13.09.2018 та додані до неї документи до Господарського суду Запорізької області, з дати його відправлення, як зазначає позивач, – 13.09.2018, більше 5 місяців не надходило до суду.
Відповідно до ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
До суду позовна заяви та додані до неї документи надійшли 18.02.2019, про що свідчить відповідна відмітка канцелярії Господарського суду Запорізької області, тобто з пропуском позовної давності.
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.
Розв`язуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до пп.4.4 п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Отже, виходячи з приписів ст.129 ГПК України, у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Ураховуючи наведене, з огляду на те, що у позові відмовляється повністю, судовий збір за подання позовної заяви у сумі 7 822 грн 85 коп. покладається на позивача; судовий збір за подання апеляційної скарги, сплачений позивачем у сумі 11 734 грн 28 коп., покладається на ПАТ «Укр/Ін/Ком»; судовий збір за подання касаційної скарги, сплачений позивачем у сумі 12 516 грн 57 коп., також покладається на ПАТ «Укр/Ін/Ком».

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236 – 238 ГПК України, господарський суд 

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат» відмовити повністю.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг покласти на позивача.
3. Учасники справи:
Позивач: Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сіверськодонецьк Луганської області, 93404, ідентифікаційний код 05839888.
Відповідач: Колективне сільськогосподарське підприємство «Тепличний комбінат», вул. Комунальна, буд. 1, м. Енергодар Запорізької області, 71504, ідентифікаційний код 36180433.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Повне рішення складено 15.01.2026.

Суддя Сергій ВІННІКОВ