ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

02 грудня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/2423/25
Головуючий у першій інстанції – Шевченко  І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1966/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді – Шарапової О.Л.,
суддів –  Мамонової О.Є., Онищенко О.І., 
з участю секретаря: Шапко В.М.
Сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,
відповідач: ОСОБА_1 .
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 .
Оскаржується рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2025 року, суддя Шевченко І.М., місце ухвалення рішення суду – м.Ніжин.
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 14.08.2024-100001355 від 14.08.2024 у розмірі 26 260 грн 17 коп. та судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем (позичальником) було укладено кредитний договір №14.08.2024-100001355, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, та на картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 була перерахована сума кредиту у розмірі 11 000,00 грн зі сплатою процентів за користуванням кредитом на строк 140 днів. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2025 року позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість у загальному розмірі 26 260 гривень 17 копійок та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 гривень 40 копійок.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що відсутні докази перерахування коштів саме відповідачу, адже з довідки ТОВ «УПР» неможливо встановити кому саме було зроблено переказ коштів, не зазначено прізвища отримувача грошей, кому належить банківська картка.
Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу суду, що позивачем не надані виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором зобов`язання з погашення заборгованості.
Особа, яка подала апеляційну скаргу не погоджується із розміром заборгованості, оскільки його розрахунок не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позові.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що на період воєнного стану позичальник звільнений від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, в даному випадку щодо стягнення неустойки в розмірі 5 500,00 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Встановлено, що 14.08.2024 між відповідачкою та позивачем укладено кредитний договір №14.08.2024-100001355, за умовами якого отримала від позивача пропозицію на укладення кредитного договору (оферту) та підписала заявку, що є невід`ємною частиною оферти, відповідно до умов якої позичальнику надається кредит у розмірі 11 000,00 грн строком на 140 днів з дня його надання; дата повернення (виплати) кредиту – 31.12.2024; процентна ставка – фіксована незмінна та становить 0.87 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. За кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка в розмірі 110,00 грн.
У п. 8 заявки передбачено умови щодо сплати позичальником комісії, пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 20 % від суми кредиту. Так, позичальник має сплатити комісію, пов`язану з наданням кредиту, в розмірі 2 200,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у процентному значенні та нараховується кредитором у день видачі кредиту.
Згідно з п. 4.1 пропозиції про укладення кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту – перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача – 5168-74XX-XXXX-1029.
Відповідно до п. 3.2 пропозиції про укладення кредитного договору кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), заявка, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), інформаційне повідомлення позичальника - підписані ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором – Е619, який їй було направлено в смс на номер НОМЕР_2 (а.с.10-15, 61 зворот).
Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 14.08.2024-100001355 від 14.08.2024 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 26 260,17 грн, з яких: 10 484,94 грн – за тілом кредиту, 10 275,23 грн – за процентами; 5 500,00 грн – за неустойкою (а.с.7 - зворот).
ТОВ «Споживчий центр» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 02.05.2025 за вих. № 12-0205 (а.с.8).
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.)
Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» ьвідповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази є належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачкою вищевказаного кредитного договору, який не оспорений відповідачкою у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді.
Апеляційний суд частково не погоджується з висновками суду першої інстанції.

В частині стягнення заборгованості за основним боргом (тіла кредиту) в розмірі 10 484,94 грн та процентів у розмірі 10 275,23 грн рішення суду узгоджується з приписами законодавства та матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в даній частині, оскільки грошові кошти були перераховані відповідачці за вказаними останньою реквізитами; правильність розрахунку заборгованості по тілу кредиту та процентам відповідачкою не спростований.
Щодо стягнення неустойки колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З матеріалів справи вбачається, що неустойка  нарахована відповідачці в період дії воєнного стану, а тому вказана сума не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 141,367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2025 року – змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» з 26 260 грн. 17 коп. до 20 760 грн. 17 коп. та зменшивши суму судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» з 2 422 грн. 40 коп. до 1 915 грн. 05 коп. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплаченого судового збору за апеляційний розгляд справи 761 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуюча:                                           Судді: