П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/24551/24	
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
11.10.2024 року;
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Крусяна А.В.
– Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:
визнати протиправним дії та рішення військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) щодо відмови у звільненні від 18.04.2024 року з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини, або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду з тривалістю визначеною в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку;
зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) повторно розглянути рапорт від 18.04.2024 року про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини, або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду з тривалістю визначеною в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку, та прийняти за ним рішення, з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачка є діючим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), з липня 2022 року на підставі відповідного дозволу перебуває за межами України та з квітня 2023 року на підставі відповідного наказу – у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.
У квітні 2024 року позивачка звернулась до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини, або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду з тривалістю визначеною в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку). До рапорту позивачкою додано повний та належним чином оформлений пакет документів, в підтвердження заявлених вимог про звільнення з військової службу, однак за відсутності правових підстав рапорт позивачки по теперішній час залишається не вирішеним.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 18.04.2024 року з додатками, який був зареєстрований у НОМЕР_1 прикордонному загоні за вхід. №2972-24-Вх від 19.04.2024 року, про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини, або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду з тривалістю визначеною в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку).
Зобов`язав військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 18.04.2024 року з додатками, який був зареєстрований у НОМЕР_1 прикордонному загоні за вхід. №2972-24-Вх від 19.04.2024 року, про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини, або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду з тривалістю визначеною в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку) по суті з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, за результатом чого прийняти відповідне рішення.
В іншій частині позовних вимог суд відмовив.
Стягнув з військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,2 гривень.
Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, залишивши рапорт позивачки без реалізації, відповідач фактично не вирішив вимоги позивачки, у тому числі не встановив наявності/відсутності підстав для звільнення позивачки з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Посилання відповідача на обставини, які перешкоджають вирішенню рапорту позивачки, (зокрема, не зазначення у рапорті ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому військовослужбовець буде поставлений на облік у зв`язку зі звільненням в запас; необхідність обов`язкової присутності військовослужбовця для відпрацювання матеріалів на звільнення, подання на звільнення, для ознайомлення із розрахунком вислуги років та складання аркушу бесіди) не створюють правових та обґрунтованих підстав для неприйняття відповідного рішення за результатом розгляду рапорту позивачки щодо звільнення з військової служби.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням законодавства, що регулює спірні правовідносини, помилково не враховано неможливість військової частини провести повну процедуру та відпрацювання рапорту внаслідок наявності обставин, які потребують особистої присутності військовослужбовця під час звільнення з військової служби (необхідність обов`язкової присутності військовослужбовця для відпрацювання матеріалів на звільнення, подання на звільнення, для ознайомлення із розрахунком вислуги років та складання аркушу бесіди). Поряд з цим, рапорт позивачки розглянутий у межах повноважень відповідача та позивачці повідомлялось про обставини, які перешкоджають реалізації звільнення військовослужбовця з військової служби, тобто фактично відмовлено у задоволені вимог поданого рапорту.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення. Заперечуючи проти обґрунтованості доводів та вимог апелянта, позивачка зазначає, що відповідач не виконав свій обов`язок та не прийняв відповідне рішення за результатом розгляду рапорту позивачки. Встановлені в судовому порядку обставини достеменно свідчать про порушення відповідачем прав позивачки на звільнення з військової служби в установленому законом порядку та безумовну протиправну бездіяльність відповідача щодо прийняття відповідного рішення у межах своїх повноважень.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), з липня 2022 року на підставі відповідного дозволу перебуває за межами України та з квітня 2023 року на підставі відповідного наказу – у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
19.04.2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (кур`єрська доставка) звернулась до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону із рапортом від 18.04.2024 року про звільнення з військової служби в запас Збройних Сил України відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини, або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду з тривалістю визначеною в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку).
До рапорту додано: 1) копія свідоцтва про народження дитини НОМЕР_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) копія свідоцтва про народження дитини НОМЕР_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 3) копія довідки про потребу дитини у домашньому догляді №14 від 26.04.2023, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області.
У листі НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про результати розгляду рапорту» від 28.04.2024 року за №08/3152-24-Вих, за результатом вивчення рапорту, позивачці повідомлено наступне:
1. в рапорті разом з клопотанням не зазначено ІНФОРМАЦІЯ_4 , до якого військовослужбовець буде поставлена на облік, у зв`язку зі звільненням в запас Збройних Сил України (пункт 265 розділ XII Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009) та куди після звільнення буде направлена особова справа;
2. для відпрацювання матеріалів на звільнення, а саме подання на звільнення, потрібна особиста присутність військовослужбовця для ознайомлення із розрахунком вислуги років та складання аркушу бесіди, згідно наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 21.02.24 №39-ОД «Про роботу з військовим резервом та військовим оперативним резервом у Державній прикордонній службі України».
Додатково зазначено, що станом на 27.04.2024 року позивачка зобов`язана вийти з відпустки по догляду за дитиною, наданої відповідно довідки №14, дійсність якої була втрачена 26.04.2024 року.
У зверненні до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 29.04.2024 року (вхід. № КО-86) позивачка просила розглянути рапорт по суті заявлених вимог.
У листі «Про результати розгляду звернення» від 05.05.2024 року за №08/92 відповідачем повідомлено, що питання звільнення позивачки з військової служби не було реалізовано, у зв`язку з неможливістю проведення повної процедури та відпрацювання в повному обсязі матеріалів на звільнення, які потребують особистої присутності.
Посилаючись на протиправність відмови у звільненні з військової служби, позивачка звернулась до суду з цим адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах (під час проведення мобілізації та дії воєнного стану), зокрема, військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.
Слід враховувати, що відповідно до пункту 265 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009, (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
1) у запас - якщо вони не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;
2) у відставку - якщо вони досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із виключенням з військового обліку.
Згідно пункту 279 Положення №1115/2009, (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.
Згідно пунктів 288, 289, 290, 292 Положення №1115/2009 (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.
У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення.
Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України.
Перед звільненням військовослужбовця з військової служби кадровим підрозділом органу Держприкордонслужби уточнюються відомості про проходження ним військової служби та у разі потреби документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному та пільговому обчисленні, і проводиться обчислення вислуги років військової служби.
Розрахунок вислуги років військової служби доводиться до відома військовослужбовцю під розписку перед оформленням подання. У разі незгоди з обчисленням вислуги років військової служби військовослужбовець письмово обгрунтовує свої заперечення щодо розрахунку вислуги років та засвідчує їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років посадовою особою кадрового підрозділу про це робиться відповідний запис на розрахунку.
Заперечення військовослужбовця щодо обчислення вислуги років військової служби розглядаються начальником органу Держприкордонслужби, в якому він проходить військову службу, а в разі звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу в Адміністрації Держприкордонслужби, - особою, уповноваженою Головою Державної прикордонної служби України. Невирішені спірні питання щодо обчислення вислуги років окремих періодів військової служби розглядаються спеціальною комісією, утвореною Адміністрацією Держприкордонслужби.
Перед вирішенням питання про звільнення з військової служби військовослужбовці направляються для встановлення придатності до військової служби за станом здоров`я на медичний огляд військово-лікарською комісією, висновки якої враховуються для визначення підстав щодо звільнення.
Наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.
Поряд з цим, відповідно до пунктів 305, 307 Положення №1115/2009 (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.
З моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, зокрема, військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (підпункт 1).
Аналіз наведених правових норм показав, що з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації, зокрема, військовослужбовці Держприкордонслужби можуть бути звільненні з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Поряд з цим, рапорт позивачки про звільнення з військової служби згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» залишено без реалізації внаслідок обставин, які потребують особистої присутності військовослужбовця під час звільнення з військової служби (необхідність обов`язкової присутності військовослужбовця для відпрацювання матеріалів на звільнення, подання на звільнення, для ознайомлення із розрахунком вислуги років та складання аркушу бесіди), тобто підстав, які, як Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням №1115/2009, не поставлені в залежність від вирішення права військовослужбовця на звільнення з військової служби.
Як свідчать обставини справи, рапорт позивачки по суті поставленого питання про звільнення з військової служби згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідачем не розглянутий, у тому числі не прийнято рішення як про задоволення рапорту так і про відмову позивачці у звільненні з військової служби під час введення на всій території України воєнного стану.
З наведеного слідує правильність висновку суду першої інстанції, що у спірному випадку, хоча й за наявності повідомлення причин не реалізації рапорту, відповідач діяв не обґрунтовано та фактично утримався від прийняття рішення у межах своєї виключної компетенції.
Відсутність належним чином оформленого наказу про звільнення позивачки чи відмови у звільненні з військової служби свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, оскільки в даному випадку роз`яснення та листи не є рішенням суб`єкта владних повноважень, у тому числі не свідчать про вирішення поданого рапорту з питання звільнення позивачки з військової служби.
Отже, встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин дає суду підстави для зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивачки про звільнення з військової служби з прийняттям відповідного рішення.
З огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді справи правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв