ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" лютого 2026 р. м. Рівне Справа № 918/1238/25 
Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання О. Гуменюк, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирецької селищної ради Рівненської області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю"Захід енерджі груп" 
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 97 770,78 грн,
за участю представників:
від позивача: не з`явився, 
від відповідача: не з`явився, 
від прокуратури: І.Мельничук, посв. від 03.11.2025 № 083284,
УСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року перший заступник керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирецької селищної ради Рівненської області (позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід енерджі груп" (відповідач), у якому просить визнати недійсними додаткову угоду № 3 від 01.07.2024, додаткову угоду № 4 від 05.08.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 № 069/Т/1, укладеного між Володимирецькою селищною радою Рівненської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід енерджі груп", а також стягнути кошти у розмірі 97 770,78 грн.

Стислий виклад позиції прокурора, позивача, заперечень відповідача.
Згідно із позовною заявою, Вараською окружною прокуратурою за результатами опрацювання системи публічних закупівель "Prozorro" установлено, що позивачем проведено закупівлю UA-2023-12-14-021529-а за предметом "Електрична енергія" з очікуваною вартістю 910 0000,00 грн. За результатами процедури закупівлі переможцем визначено відповідача, з яким у подальшому укладено договір № 069/Т/1 на постачання електричної енергії від 01.01.2024. За період дії договору неодноразово збільшено ціну за електричну енергію: з 5,0 грн без ПДВ до 7,4 грн без ПДВ, тобто на 37%. Прокуратура, проаналізувавши підстави внесення змін до договору шляхом підписання додаткових угод № 3 від 01.07.2024, № 4 від 05.08.2024, якими збільшено ціну електроенергії на 37%, дійшла висновку про укладення додаткових угод № 3 від 01.07.2024 та № 4 від 05.08.2024 з порушенням вимог Закону України “Про публічні закупівлі”, тому вони підлягають визнанню недійсними. Окрім того, відповідачем на виконання умов договору поставлено позивачу 81 811 кВт*год. електричної енергії на загальну суму 601 096,14 грн, отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 97 770,78 грн, які підлягають стягненню в судовому порядку.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на статті 131-1 Конституції України, статті 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", статті 5, 41 Закону України "Про публічні закупівлі", статті 203, 215, 1212ЦК України тощо.

19.01.2026 позивача надійшли письмові пояснення, де він вказує, що відповідно до п.13.8 умов договору, керуючись підпунктом. 5 пункту 19 та підпунктом 2 пункту19 постанови КМ України від 12.10.2022 № 1178 “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування”, а саме погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг) та погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення, та наданими постачальником обґрунтуванням з підтвердження коливання ціни “на ринку на добу на перед” та внутрішньому ринку (РДН/ВДР). Ураховуючи викладене, між сторонами укладено додаткові угоди до договору № 069/T/1 від 01.01.2024. На час спірних правовідносин в Україні діяв правовий режим воєнного стану, під час якого відповідно до внесених змін до Закону України “Про публічні закупівлі” обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару до 10% не передбачено. Окрім того, факт коливання (збільшення) ціни на ринку під час укладення спірних додаткових угод до договору підтверджується експертними висновками №В-199 від 30.07.2024 та №В 165 від 01.07.2024. Відповідач наголошує, що додаткові угоди № 3 від 01.07.2024 та № 4 від 05.08.2024 до договору укладені правомірно, а тому підстави для їх визнання недійсними та повернення коштів відсутні, зміни, внесені додатковими угодами, не призвели до збільшення суми, визначеної договором.

22.01.2026 від прокуратури надійшли заперечення на письмові пояснення, відповідно до яких оспорювані додаткові угоди №3 від 01.07.2024 та №4 від 05.08.2024, безпідставне укладення яких є предметом оскарження у справі № 918/1238/25, укладені з порушенням вимог ст. 41 Закону, оскільки вони укладені з перевищенням 10 % межі для збільшення ціни за одиницю товару, а тому, з огляду на положення статтей 203, 215 ЦК України, підлягають визнанню недійсними в судовому порядку. Таким чином, оскільки додаткові угоди підлягають визнанню недійсними, то розрахунок за поставлену електроенергію повинен здійснюватися за ціною, вказаною за умовами договору та додаткової угоди №1 від 15.03.2024, яка не визнається недійсною, що також повністю узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.

22.01.2026 від відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким фактично в Україні електрична енергія є товаром, що не зберігається, а відтак неможливо будь-якому суб`єкту господарювання здійснити необхідний попередній запас такої енергії для її реалізації в майбутньому за фіксованою ціною незалежно від об`єктивно існуючих обставин коливання ціни на ринку електричної енергії. Також при прийманні-передачі такого товару як електрична енергія неможливо застосовувати порядок прийняття товару для зберігання такої енергії на фізичному складі відповідно до Інструкції Держарбітражу СРСР П-6 “Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю” від 15.06.65 і Інструкцією Держарбітражу СРСР П-7 “Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю” від 25.04.1966. Отже, електрична енергія є специфічним товаром, що не складується, а відтак неможливо здійснити електропостачальнику запас такого товару у себе на складі, щоб надалі реалізовувати за домовленою ціною із споживачем без прив`язки до об`єктивних ринкових факторів, що впливають на ціноутворення такого товару. Істотною обставиною, що унеможливлює довгострокове прогнозування ціни на товар без врахування показників коливання ціни на електричну енергію, є характер ф`ючерсних угод, якими є договори на постачання електричної енергії споживачу, а також обмеженість здійснити закупівлю товару на ринку з твердою ціною електропостачальником понад як на місяць постачання. Якщо електропостачальник обмежений у можливості закуповувати електроенергію на ринку з фіксованою ціною понад обмежений період (наприклад, місяць), це може ускладнити його здатність адаптуватися до довгострокових змін цін на ринку електроенергії. Наразі в Україні будь-які аукціони із купівлі-продажу електроенергії на РДН відбуваються лише в період, що не є більшим місяця. Фактично усі учасники ринку перебувають в умовах, коли ціна на електричну енергію на наступний місяць не може бути врегульована, а конкретний рівень ринковості ціни на наступний місяць і подальші періоди не може бути спрогнозованим. Загалом, зважаючи на ці обмеження та характеристики, прогнозування цін на електроенергію на довгий термін є неможливим до коректного передбачення, тим більш до конкретних розрахунків, оскільки воно враховує багато змінних, таких як: попит і пропозиція, регулюючі політики, зміни в виробництві енергії, геополітичні чинники тощо. Збільшення ціни було зумовлене непередбачуваним та істотним зростанням вартості електроенергії на ринку, що підтверджується офіційними довідками ТПП. Оплата за ціною, що відображає реальну ринкову ситуацію, забезпечила безперервність постачання та виконання зобов`язань перед споживачем, тоді як відмова від зміни ціни могла б призвести до розірвання договору та значно більших збитків. Ураховуючи, що строки зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії, під час збільшення до 10 відсотків ціни вказаного товару на ринку повинна зберігатися лише умова щодо збереження суми, визначеної в договорі про закупівлю. Можливість внесення необмеженої кількості раз змін до договору про закупівлю електричної енергії в частині збільшення ціни за одиницю товару і без дотримання обмеження щодо збільшення такої ціни до 10 відсотків за один раз пропорційно збільшенню ціни відповідного товару на ринку допускає та регулює порядок зміни істотних умов договору про закупівлю саме у разі коливання ціни товару на ринку тощо.

27.01.2026 від прокуратури надійшла відповідь на відзив, за якими укладення оспорюваних додаткових угод призвело до збільшення ціни за 1 кВт/год. на 37% відносно ціни, що визначена в договорі. Обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод). Перемога у закупівлі, джерелом фінансування якої є комунальні кошти, та укладення договору про закупівлю електричної енергії з ціною за 1 кВт*год. електричної енергії 5,4 грн без ПДВ та її подальше підвищення шляхом укладення додаткових угод (без документально підтвердженого коливання ціни на ринку), що призвело до загального збільшення ціни на 37 %, є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку відповідача. Щодо постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, то остання не передбачає внесення змін до Закону України “Про публічні закупівлі”, а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану, деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення тощо.

02.02.2026 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких правові позиції Великої Палати Верховного Суду, на які посилається прокуратура, не стосуються правовідносин, описаних у первинному зверненні та не підлягають застосуванню до спірної ситуації. Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, сформульовані з урахуванням правового регулювання, чинного на момент виникнення та реалізації спірних правовідносин, а саме у 2025 році, однак у справі склалися правовідносини станом на 2024 рік. У вказаний період ухвалено Кабінетом Міністрів України постанову від 12.10.2022 №1178, якою встановлено спеціальні Особливості здійснення публічних закупівель на період дії воєнного стану, яка є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим у розвиток та на виконання положень Закону України “Про публічні закупівлі”. Відповідачем надано інформацію про коливання ціни на електроенергію станом на момент підписання додаткової угоди і на момент, коли виникла необхідність внесення змін до договору, як це передбачено умовами договору, а саме пунктом 13.8. договору. Зміна ціни була проведена відповідно до порядку, узгодженого сторонами. Зауважує, що відповідач не міг передбачити підвищення ціни на електричну енергію під час укладення договору, оскільки ринок електричної енергії характеризується високою волативністю, де ціна на РДН (“ринок на добу наперед”) змінюється щоденно. Під час збільшення ціни відповідач керувався положеннями пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” та змінював ціну на електричну енергію відповідно до умов укладеного договору, за згодою сторін, в межах коливання ціни на електроенергію на ринку, з метою запобігання збитковості та, вочевидь, невигідності виконання договору.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання учасників, результати їх розгляду.
Розпорядженням керівника апарата суду від 05.01.2026 № 03-05/134/2026 у зв`язку з перебуванням судді В. Марача на лікарняному з 05.01.2026, відповідно до підп. 2.3.43- 2.3.48 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39, введеного в дію з 01.04.2025, відповідно до рішення Ради суддів України від 06.03.2025 №7, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/1238/25, за результатами якого справу передано на розгляд судді О. Андрійчук.

Ухвалою суду від 09.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/1238/25 у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 23.01.2026.

22.01.2026 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 23.01.2026 розгляд справи відкладено на 09.02.2026. 

09.02.2026 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого протокольною ухвалою від 09.02.2026 відмовлено. 

Інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
За результатами опрацювання системи публічних закупівель "Prozorro" Вараською окружною прокуратурою встановлено, що позивачем проведено відкриті торги з особливостями за предметом "Електрична енергія", з очікуваною вартістю 910 000,00 грн (номер закупівлі UA-2023-12-14-021529-а).

За результатами проведення відкритих торгів 01.01.2024 позивачем (споживач) з переможцем торгів - відповідачем (постачальник) укладено договір № 069/Т/1 про постачання електричної енергії споживачу, за пунктом 2.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. 
Згідно з пунктом 3.1. договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. 

Відповідно до Додатку 1 до договору датою початку постачання електричної енергії є 01.01.2024.

Пунктом 5.1. договору визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Згідно з Додатком № 2 до договору ціна за спожиту електричну енергію за 1 кВт/год. становить 5,4 грн/кВт*год. без ПДВ, що включає в себе тариф на послуги з передачі електричної енергії.

У додатку № 3 до договору визначено, що ціна цього договору становить 907 200,00 грн з ПДВ.

За пунктом 9 додатку № 2 до договору цей договір набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання (додаток 1 до договору) та укладається на строк до 31.12.2024, а в частині розрахунків (у тому числі повної оплати заборгованості) - договір діє до повного їх виконання. 

Відповідно до підпункту 2 пункту 13.8 договору істотні умови договору можуть бути змінені після його підписання у випадку погодження зміни ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні “ОЕС України”. Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку “на добу на перед” (РДН) та внутрішньодобовому ринку (ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні “ОЕС України” та оприлюднені на офіційному вебсайті ДП “ОПЕРАТОР РИНКУ” за адресою в мережі Інтернет https://www.oree.com.ua – згідно з ч. 6 ст. 67 Закону України “Про ринок електричної енергії”. У якості документального підтвердження даних сторонами визнаються зокрема, завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) оприлюднених результатів роботи РДН/ВДР та про діяльність ДП “ОПЕРАТОР РИНКУ” за відповідний період, які оприлюднюються ДП “ОПЕРАТОР РИНКУ” згідно законодавства або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціни товару на ринку. Зміна ціни за одиницю товару застосовується з початку розрахункового періоду, у якому відбулись такі зміни.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, у подальшому сторонами підписано ряд додаткових угод, якими збільшено ціну за одиницю товару. 

Так, додатковою угодою № 2 від 15.03.2024 до договору ціну електричної енергії за 1 кВт/год. зменшено до 5,00 грн/кВт*год. без ПДВ з 01.03.2024.
Додатковою угодою № 3 від 01.07.2024 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 6,95 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.06.2024.

Додатковою угодою № 4 від 05.08.2024 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 7,4 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.07.2024.

Обґрунтовуючи необхідність внесення змін до договору шляхом підписання додаткової угоди № 4 від 05.08.2024 відповідачем надано висновки Рівненської торгово-промислової палати №В-199 від 30.07.2024, яка містять аналіз середньозважених цін на електроенергію на ринку РДН (ОЕС) за липень 2024 року.

Унаслідок підписання додаткової угоди № 3 від 01.07.2024 ціну за електричну енергію за 1 кВт/год збільшено на 28,7%, додаткової угоди № 4 від 05.08.2024 - на 37% відносно ціни, визначеної за умовами договору.

Відтак за період дії договору на постачання електричної енергії з ініціативи постачальника двічі збільшено ціну на електричну енергію з 5,4 грн без ПДВ до 7,4 грн без ПДВ, тобто на 37%. 

Також, як установлено судом, відповідачем на виконання договору поставлено позивачу 81 811 кВт*год. електричної енергії на загальну суму 601 266,46 грн, а саме: згідно з актом №00000000007 за січень 2024 року - 13 274 кВт*год. на суму 86 015,52 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000047 за лютий 2024 року – 12 683 кВт*год. на суму 82 185,84 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000088 за березень 2024 року - 9 167 кВт*год. на суму 55 002,00 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000121 за квітень 2024 року – 6 798 кВт*год. на суму 40 788,00 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000161 за травень 2024 року – 5 296 кВт*год. на суму 31 776,00 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000202 за червень 2024 року – 3 439 кВт*год. на суму 28 681,26 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000240 за липень 2024 року – 2 316 кВт*год. на суму 20 566,08 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000278 за серпень 2024 року – 2 233 кВт*год. на суму 19 829,04 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000320 за вересень 2024 року - 3 221 кВт*год. на суму 28 602,48 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000362 за жовтень 2024 року – 5 047 кВт*год. на суму 44 817,36 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000402 за листопад 2024 року – 7 700 кВт*год. на суму 68 376,00 грн з ПДВ; згідно з актом №00000000457 за грудень 2024 року – 10 637 кВт*год. на суму 94 456,56 грн з ПДВ.

У свою чергу, позивач оплатив вартість спожитої електричної енергії, зокрема за спірний період на суму 305 328,78 грн, про що свідчать платіжні інструкції №569 від 11.04.2024 на суму 15 576,00 грн, № 570 від 11.04.2024 на суму 474,00 грн, № 574 від 11.04.2024 на суму 29 418,00 грн, № 578 від 11.04.2024 на суму 2 124,00 грн, № 580 від 11.04.2024 на суму 7 410,00 грн, № 848 від 15.05.2024 на суму 13 206,00 грн, № 850 від 15.05.2024 на суму 558,00 грн, № 852 від 15.05.2024 на суму 19 572,00 грн, № 862 від 15.05.2024 на суму 5 328,00 грн, № 1001 від 13.06.2024 на суму 8 118,00 грн, № 1003 від 13.06.2024 на суму 330,00 грн, № 1005 від 13.06.2024 на суму 18 336,00 грн, № 1007 від 13.06.2024 на суму 2 124.00 грн, № 1009 від 13.06.2024 на суму 2 868,00 грн, № 1593 від 10.10.2024 на суму 9 466,08 грн, № 1595 від 10.10.2024 на суму 674,88 грн, № 1597 від 10.10.2024 на суму 11 561,76 грн, № 1599 від 10.10.2024 на суму 3 143,52 грн, № 1603 від 10.10.2024 на суму 3 756,24 грн, № 1748 від 12.11.2024 на суму 17 546,88 грн, № 1750 від 12.11.2024 на суму 1 003,44 грн, № 1752 від 12.11.2024 на суму 15 051,60 грн, № 1766 від 13.11.2024 на суму 3 143,52 грн, № 1755 від 12.11.2024 на суму 8 071,92 грн, № 1912 від 10.12.2024 на суму 19 900,08 грн, № 2045 від 23.12.2024 на суму 46 115,92 грн, № 1915 від 10.12.2024 на суму 941,28 грн, № 2050 від 23.12.2024 на суму 1 285,52 грн, № 1916 від 10.12.2024 на суму 41 478.48 грн, № 2049 від 23.12.2024 на суму 43 911,60 грн, № 1918 від 10.12.2024 на суму 3 143,52 грн, № 2052 від 23.12.2024 на суму 3 143,52 грн, № 1920 від 10.12.2024 на суму 2 912,64 грн, № 233 від 15.02.2024 на суму 32 743,44 грн, № 232 від 15.02.2024 на суму 233,28 грн, № 235 від 15.02.2024 на суму 40 137.12 грн, № 234 від 15.02.2024 на суму 2 293,92 грн, № 236 від 15.02.2024 на суму 10 607,76 грн, № 425 від 13.03.2024 на суму 31 415,04 грн, № 427 від 13.03.2024 на суму 694,61 грн, № 429 від 13.03.2024 на суму 39 417,86 грн, № 431 від 13.03.2024 на суму 2 292,65 грн, № 433 від 13.03.2024 на суму 8 365,68 грн, № 1177 від 17.07.2024 на суму 8 798,70 грн, № 1179 від 11.07.2024 на суму 525,42 грн, № 1181 від 11.07.2024 на суму 12 768,54 грн, № 1183 від 11.07.2024 на суму 2 952,36 грн, № 1185 від 11.07.2024 на суму 3 636,24 грн, № 1324 від 09.08.2024 на суму 10 691,52 грн, № 1326 від 09.08.2024 на суму 955,20 грн, № 1328 від 09.08.2024 на суму 2 179,44 грн, № 1330 від 09.08.2024 на суму 3 143,52 грн, № 1332 від 09.08.2024 на суму 3 596,40 грн, № 1473 від 11.09.2024 на суму 9 874,56 грн, № 1474 від 11.09.2024 на суму 541,68 грн, № 1475 від 11.09.2024 на суму 2 743,92 грн, № 1476 від 11.09.2024 на суму 3 143,52 грн, № 1477 від 11.09.2024 на суму 3 525,36 грн.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, пов`язані із недійсністю додаткових угод, укладених до договору, вчиненого за результатами застосування процедури закупівлі, а також стягненням зайво сплачених грошових коштів за такими додатковими угодами, регулювання яких здійснюється Законом України “Про публічні закупівлі”, ЦК України тощо.

Щодо представництва прокурором інтересів держави суді.
Вараською окружною прокуратурою, відповідно до вимог статті 23 Закону України “Про прокуратуру”, скеровано на адресу Володимирецької селищної ради лист від 11.12.2025 №52-2120ВИХ-25, яким повідомлено про порушення Володимирецькою селищною радою при підписанні додаткових угод до договору постачання електричної енергії та наявність підстав для стягнення коштів.

За змістом відповіді Володимирецької селищної ради від 15.12.2025 №вих-2962/03-40/25, остання повідомила, що селищною радою претензійно-позовна робота з порушеного питання не здійснювалась, з позовом про визнання недійсними додаткових угод до договору №069/Т/1 на постачання електричної енергії від 01.01.2024 до суду не зверталась.

Згідно з усталеною судовою практикою захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).

У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону № 922-VIII (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 924/524/24).

Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 25.06.2024 у справі № 918/760/23, від 01.10.2024 у справі № 918/778/23, від 20.02.2025 у справі № 910/16372/21).

У справі, яка розглядається, прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Володимирецької селищної ради, зазначив, що укладення додаткових угод до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора. Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що, в свою чергу, завдає шкоду інтересам держави. Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності тощо.

Тобто прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави укладенням Володимирецькою селищною радою оспорюваних додаткових угод усупереч вимогам чинного законодавства та інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу постачання та, відповідно, надмірної сплати бюджетних коштів.

Отже, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача щодо захисту інтересів держави, який є розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася закупівля електричної енергії за договором, та зобов`язаний ефективно і раціонально використовувати бюджетні кошти, в тому числі реагувати на порушення вимог законодавства, що впливають на інтереси територіальної громади.

Ураховуючи наведене, прокурор у цій справі підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави в суді та цілком правильно визначив Володимирецьку селищну раду позивачем за пред`явленим ним до суду позовом, оскільки остання є розпорядником бюджетних коштів та стороною оспорюваних правочинів, юридичною особою, яка може від свого імені придбати майнові права й нести обов`язки та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно із законодавством України. Для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти слід повертати (стягувати) саме на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету (постановуа об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.03.2024 у справі № 904/192/22). Тобто у спорі за позовом прокурора про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності правочину головний розпорядник бюджетних коштів, визначений прокурором як позивач, на користь якого прокурор просить стягнути кошти (застосувати реституцію), є належним позивачем у справі, який уособлює державу, за захистом інтересів якої прокурор звернувся із цим позовом до суду.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених учасниками справи.
Як установлено судом, сторони уклали договір за результатами процедури закупівлі на виконання вимог Закону України “Про публічні закупівлі”, який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 628, статті 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами частинами першою-третьою статті 632 ЦК України унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За частиною другою статті 189 ГК України (втратив чинність, однак діяв станом на дату виникнення спірних правовідносин) ціна є істотною умовою господарського договору.

Частиною першою статті 651 ЦК України врегульовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (частина перша статті 652 ЦК України).

У силу вимог частин третьої, четвертої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

За частиною четвертою статті 41 Закону  України “Про публічні закупівлі” умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Пунктом другим частини п`ятої стататті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” передбачено, що збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України “Про публічні закупівлі” можна дійти висновку, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Такий правовий висновок неодноразово був викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.10.2024 у справі № 922/2321/22, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 922/433/22, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, від 06.02.2025 у справі № 910/5182/24, від 18.02.2025 у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.

Отже, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону.

Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 ЗаконуУкраїни “Про публічні закупівлі”,який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України “Про публічні закупівлі”.

Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.

До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

Отже, з урахуванням наведеного аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24).

Як установлено судом, оспорювані додаткові угоди до договору укладені з порушенням вимог Закону України “Про публічні закупівлі”, оскільки за їх умовами ціна за одинцю товару (кВт/год.) перевищила 10 % граничну межу, а ціна договору фактично збільшилась на 37% порівняно з погодженою ціною під час закупівлі. З огляду на викладене прокурор просить оспорювані додаткові угоди визнати недійсними та повернути на користь позивача сплачені за цими угодами кошти.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У справі, яка розглядається, судом установлено, що за результатами проведення оголошеної позивачем процедури закупівлі переможцем було визнано відповідача з остаточною пропозицією за результатами аукціону 910 000,00 грн з ПДВ за 34 593 кВт/год (5,4 грн без ПДВ за одиницю товару), з яким 01.01.2024 укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 069/Т/1.

Додатковими угодами № 3, 4 до договору ціну електричної енергії за 1 кВт/год. збільшено з 5,4 грн до 7,40 грн без ПДВ, внаслідок чого мала місце переплата грошових коштів в розмірі 81 161,14 грн (305 328,78 грн – 224 162,64 грн (34 593 кВт/год * 5,4 грн +20% ПДВ).

З урахуванням наведеного наявні підстави для визнання оспорюваних додаткових угод № 3 від 01.07.2024, № 4 від 05.08.2024 до договору недійсними, оскільки ними передбачено підвищення цін на електричну енергію на 37 %, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10 %, що не відповідає вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України ).

Приписами частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки оспорювані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами щодо ціни електричної енергії, поставленої за договором, мали регулюватись умовами договору, згідно з яким ціна за одиницю електричної енергії становить 5,4 грн без ПДВ. Відповідачем поставлено позивачу 81 811 кВт*год електричної енергії на загальну суму 601 266,46 грн, з яких 34 593 кВт/год на суму 305 328,78 грн за оспорюваними угодами, відтак грошові кошти в розмірі 81 161,14 грн (305 328,78 грн – 224 162,64 грн (34 593 кВт/год * 5,4 грн +20% ПДВ) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому останній зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статтей 216, 1212 ЦК України.

Стосовно обрання прокурором за основу для перерахунку суми безпідставно сплачених грошових коштів додаткової угоди від 15.03.2024 № 2, то суд з таким застосуванням не погоджується з огляду на таке.
За вимогами пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII та усталеною судовою практикою збільшення ціни на 10% не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю. Отже, базою (основою) як для визначення відсоткового перевищення ціни, так і розміру безпідставно сплачених грошових коштів, є саме сума, визначена умовами договору, або її збільшення, здійснене в межах максимально допустимих 10%. Саме з вказаним перевищенням законодавець пов`язує наявність (або відсутність) порушення (при цьому ціна договору є найнижчим пороговим значенням для розрахунку збитків). Заразом згідно з фактичними обставинами справи сторонами додатковою угодою від 15.03.2024 № 2 до договору ціну електричної енергії за 1 кВт/год. зменшено до 5,00 грн/кВт*год. без ПДВ, що на 7,4% менше від ціни, визначеної умовами договору. Отже, у випадку визначення розміру збитків, завданих державі внаслідок безпідставного перерахування грошових коштів, у цьому випадку має братися саме ціна, визначена за умовами основного договору, а не ціна, що на 7,4 % менша від неї. У протилежному випадку розмір стягнутих грошових коштів не відповідатиме розміру фактично завданих збитків. При цьому посилання прокурора на те, що порядок проведення ним розрахунку збитків, який ґрунтується на додатковій угоді від 15.03.2024 № 2, узгоджується із з постановою Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки у вказаній справі інші фактичні обставини – розрахунок збитків здійснювався на підставі додаткової угодою від 23.03.2021 № 1, якою збільшено ціну за одиницю товару - електроенергію на 9,99 % від початкової ціни, тобто на суму, яка відповідає приписам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. 
Окрім того, прокурором вимоги про визнання умови договору про закупівлю недійсною (в частині ціни) з огляд на її неправомірне завищення під час укладення договору не заявлялося. 

Щодо посилання відповідача на відсутність встановленого обмеження у 10% за змістом пункту 19 постанови КМ України №1178 від 12.10.2022“Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування”, то за приписами частини сьомої статті 11 ГПК України у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили, отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України “Про публічні закупівлі”. Окрім того, вказана постанова змін до вказаного Закону не вносить, а лише конкретизує його. 

Стосовно доказів, наданих відповідачем в обґрунтування підстав для підвищення ціни, то суд зазначає. 

Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21).

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом України “Про публічні закупівлі” не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).

Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.

Отже, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 926/3244/22).

Для обґрунтування підвищення ціни відповідачем на власний розсуд обирались періоди для порівняння середніх цін на електричну енергію, дослідження яких не відображало їх динаміку, а також не могло бути належним обґрунтуванням для висновків про коливання цін у бік збільшення. Крім того, у наданих відповідачем документах не міститься доказів на підтвердження пропорційного зростання ціни на товар на ринку з урахуванням періоду дії попередньої додаткової угоди.

Надані документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку із чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”.

Висновки суду за результатами вирішення спору.
За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статтями 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави, а відтак - про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 7 267,20 грн (з урахуванням вимог частини третьої статті 4 Закону України “Про судовий збір”).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому судом ураховано, що за приписами частини дев`ятої статті 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи, що при укладенні оспорюваних додаткових угод спір виник внаслідок неправомірних дій обох сторін, у тому числі позивача, який, як суб`єкт владних повноважень, повинен був діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, зокрема Законом України «Про публічні закупівлі», відтак судові витрати в частині визнання недійсними додаткових угод покладаються судом на обидві сторони порівну.

Ураховуючи викладене, судовий збір в розмірі 2 422,40 грн покладається на позивача, 4 433,23 грн – на відповідача, а решта – на прокуратуру.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79,86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирецької селищної ради Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід енерджі груп" про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії та стягнення 97 770,78 грн задовольнити частково.

Визнати недійсними додаткову угоду № 3 від 01.07.2024, додаткову угоду № 4 від 05.08.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 № 069/Т/1, укладеного між Володимирецькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю ""Захід енерджі груп".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ""Захід енерджі груп" (вул. Гетьмана мазепи. 4А/6А, офіс 508, м. Рівне, 33027, ідентифікаційний код 43752746) на користь Володимирецької селищної ради Рівненської області (вул. Повстанців, 21, с-ще Володимирець, Вараський район, Рівненська область, 34300, ідентифікаційний код 04388113) 81 161,14 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ""Захід енерджі груп" (вул. Гетьмана мазепи. 4А/6А, офіс 508, м. Рівне, 33027, ідентифікаційний код 43752746) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16 Липня, буд. 52, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 02910077) 4 433,23 грн судового збору.

Стягнути з Володимирецької селищної ради Рівненської області (вул. Повстанців, 21, с-ще Володимирець, Вараський район, Рівненська область, 34300, ідентифікаційний код 04388113) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16 Липня, буд. 52, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 02910077) 2 422,40 грн судового збору.

Позивач: Володимирецька селищна рада Рівненської області (вул. Повстанців, 21, с-ще Володимирець, Вараський район, Рівненська область, 34300, ідентифікаційний код 04388113).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю ""Захід енерджі груп" (вул. Гетьмана мазепи. 4А/6А, офіс 508, м. Рівне, 33027, ідентифікаційний код 43752746).

Стягувач (за судовим збором): Рівненська обласна прокуратура (вул. 16 Липня, буд. 52, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 02910077).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша, друга статті 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 256 ГПК України).

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 09.02.2026.

Суддя О. Андрійчук