ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/1984/25
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій позивачка просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 23 серпня 2024 року № 918040135677 про відмову у здійсненні перерахунку пенсії за віком відповідно Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-I);
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період догляду за дитиною-інвалідом з дитинства з 01 липня 2018 року по 30 червня 2024 року згідно з довідкою від 29 лютого 2024 року № 334/08, виданої Управлінням соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації, та здійснити перерахунок пенсії з 15 серпня 2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачка стверджує про безпідставність незарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом з дитинства з 01 липня 2018 року по 30 червня 2024 року з підстав несплати страхових внесків. У своїх доводах позивачка покликається на норму пункту "є" частини третьої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788-XII), зазначаючи про те, що порядок підтвердження періоду догляду за інвалідом 1 групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлено пунктом 10 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637) й позивачкою було подано усі належні документи на підтвердження як перебування на обліку у відділі соціального захисту населення та здійснення догляду за донькою з інвалідністю 2 групи, так і призначення допомоги по догляду з 01 липня 2018 року по 30 червня 2024 року. Оскільки визначальним, як вважає позивачка, є надання соціальної послуги хворій особі, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги, а відповідальним за сплату страхових внесків, як доводить позивачка, є Управління соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації, відмову у перерахунку пенсії із зарахуванням спірного періоду вважає протиправною.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
У встановлений судом строк відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про причини суд не повідомив.
Згідно з частиною сьомою статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Пунктом 2 частини шостої статті 251 КАС України визначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. За правилами абзацу 2 пункту 5 частини шостої статті 251 КАС України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Аналіз норм Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, у системному зв`язку з положенням пункту 2 частини шостої статті 251 КАС України дає підстави для висновку, що оскільки днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, а сервіс Електронного кабінету ЄСІТС за приписами Положення про ЄСІТС є саме такою адресою, то надсилання процесуальних документів за допомогою підсистем ЄСІТС "Електронний кабінет" та "Електронний суд" є днем вручення судового рішення, за умови отримання відповідного повідомлення про його доставлення (ухвала Верховного Суду від 21 жовтня 2024 року у справі № 420/32853/23).
За даними КП ДСС ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи від 03 лютого 2025 року доставлено в Електронний кабінет Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 03 лютого 2025 року о 18:01 год., про що судом отримано повідомлення 03 лютого 2025 року о 18:02 год., тому ця ухвала вважається врученою відповідачу 04 лютого 2025 року.
Крім того, згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 0690288302320 в матеріалах справи, копію ухвали від 03 лютого 2025 року вручено відповідачу 10 лютого 2025 року, відтак, згідно з пунктом 3 частини шостої статті 251 КАС України, за яким день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення є днем вручення судового рішення, копія цієї ухвали вважається врученою Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області щонайпізніше 10 лютого 2025 року.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.
Суд встановив, що 15 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV та зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом з 01 липня 2018 року по 30 червня 2024 року, до якої додала, як зазначено у розписці-повідомленні: заяву про призначення/перерахунок пенсії; паспорт або ID-картка або посвідка; інші документи: виписка з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; інший документ (УПСЗН); інший документ (народж); інший документ (догляд).
Заяву позивачки розглянуло за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яке рішенням від 23 серпня 2024 року № 918040135677 відмовило позивачці у перерахунку пенсії, зазначивши про те, що "відповідно до наданих документів неможливо зарахувати період догляду за дитиною-інвалідом з дитинства дочкою ОСОБА_2 з 01 липня 2018 року по 30 червня 2024 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.".
Вважаючи протиправною відмову у перерахунку пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом з підстав несплати страхових внесків, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам у межах заявлених у позові вимог, суд виходить з такого.
Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон № 1058-IV.
Цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені статтею 24 Закону № 1058-IV.
Зокрема, у вказаній статті Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У цій справі позивачка наполягає на зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за донькою з інвалідністю посилаючись на положення пункту "є" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII, відповідно до якого до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Слід зазначити, що згідно із пунктом 10 Порядку № 637 час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється на підставі: інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).
Згідно з положеннями у цьому пункті (у редакції на час звернення позивачки до пенсійного органу), акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних. Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи. Документами, що підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження, паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу.
Своєю чергою, перелік застрахованих осіб наведений у пункті 2.2. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, відповідно до пункту 2.2.15 застрахованими особами є: один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства. 
Як акцентує позивачка та підтверджено доказами в матеріалах справи, до заяви про перерахунок пенсії нею додавалась довідка від 29 лютого 2024 року № 334/08, видана Управлінням соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації, якою підтверджено перебування позивачки на обліку в Хорошівському відділі № 8 Управління соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації та здійснення догляду за донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу, та, як вказано у довідці, призначення допомоги на догляд з 01 липня 2018 року по 30 червня 2024 року.
Системний аналіз наведених судом нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що норми пункту "є" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII, гарантуючи право на зарахування до стажу роботи періоду догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, можуть бути зреалізовані виключно у випадку відповідності такого періоду вимогам до страхового стажу, що регламентовані Законом № 1058-IV, який є спеціальним у цих правовідносинах.
Тому суд не може не погодитись з позивачкою у тому, що відповідальність за сплату страхових внесків покладено на страхувальника, а тому й відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не є підставою для позбавлення права на перерахунок пенсії з цих підстав.
Проте, повно та всебічно встановивши обставини цієї справи та з`ясувавши зміст спірних правовідносин, оскільки позовною вимогою заявлено визнання протиправним та скасування індивідуального акта та, відповідно, захист права позивачки у спосіб зарахування до страхового стажу періоду догляду за донькою з інвалідністю з дитинства ІІ групи з 01 липня 2018 року по 30 червня 2024 року згідно з довідкою від 29 лютого 2024 року № 334/08, виданою Управлінням соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації та перерахунок пенсії з 15 серпня 2024 року, ключовим у цій справі є питання права позивачки на перерахунок пенсії на цих умовах, на захист якого скеровано заявлені позовні вимоги.
Тому суд, насамперед, виходить з того, що згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 826/1647/16, де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
А тому, визначаючись щодо права позивачки на спірний перерахунок пенсії суд виходить з того, що позивачка як на підставу перерахунку пенсії покликається на норму пункту "є" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII, відповідно до якої, як вже йшлося, до стажу роботи зараховується час догляду: за інвалідом I групи (1) або дитиною-інвалідом віком до 16 років (2), а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду (3).
Суд враховує, що позивачкою підтверджено, що її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонеркою згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 23 березня 2005 року Управлінням Пенсійного фонду України в Володарсько-Волинському районі Житомирської області; згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії ЖИК № 057225 ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи з дитинства (безстроково); відповідно до Висновку лікарської комісії медичного закладу (КНП Хорошівська лікарня Хорошівської селищної ради) щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 01 січня 2024 року № 4 ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду (висновок дійсний до 01 січня 2025 року).
Так, пунктом 9 частини першої статті 11 Закону № 1058-IV передбачено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що існує суперечність між положеннями пункту 9 частини першої статті 11 Закону № 1058-ІV та пунктом "є" частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ щодо розуміння можливості зарахування до стажу роботи часу догляду за особою, що за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, оскільки в Законі № 1058-ІV мова йде про особу, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, а в Законі № 1788-ХІІ - про пенсіонера. При цьому суд враховує, що особа може мати статус пенсіонера в будь-якому віці, не досягнувши пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV.
Вирішення цієї колізії вже було предметом розгляду Верховного Суду у справі справа № 499/714/16-а, який у постанові від 25 вересня 2018 року за схожих зі спірними правовідносин, виходив з того, що основним правилом розв`язання колізій між законодавчими положеннями, які є рівними за своєю юридичною силою, є правило застосування пізніше прийнятого закону.
Тому, виходячи із загального правила пріоритетності норми у часі, Верховний Суд вказав, що до спірних відносин повинні застосовуватись положення Закону № 1058-IV, який прийнятий пізніше Закону № 1788-ХІІ.
Оскільки у справі, яка розглядається, як і у справі № 499/714/16-а, суд встановив, що ОСОБА_3 , за якою позивачка здійснювала догляд, у спірний період досягла повноліття (на ІНФОРМАЦІЯ_2 їй виповнилося 33 роки), є інвалідом ІІ групи та не належить до категорії осіб, які досягнули пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV, час догляду позивачки за донькою в період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2024 року не може бути зараховано до страхового стажу позивачки.
При цьому суд також враховує, що донька позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , хоча має інвалідність ІІ групи з дитинства, не є дитиною у розумінні статті 1 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства", відповідно до якої дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше; дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими порушеннями розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Тобто, дитина, як і дитина з інвалідністю, за визначенням Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" є особою до 18 років.
А тому, вирішуючи позовні вимоги у цій справі суд виходить з того, що за наведеного правового регулювання право позивачки на зарахування до страхового стажу спірного періоду догляду за донькою з інвалідністю ІІ групи не знайшло підтвердження встановленими обставинами цієї справи, а доводи позивачки позбавлені правового підґрунтя як умови визнання їх обґрунтованими.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2023 року у справі № 990/131/22 наголосила на тому, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 826/16994/15).
Верховний Суд послідовно у своїх рішеннях наголошує на тому, що обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. 
Втім, у цій справі судом не встановлено порушення права позивачки, зокрема на пенсійне забезпечення, позаяк встановленими під час судового розгляду справи обставинами не підтверджено право на зарахування до страхового стажу спірного періоду догляду за донькою ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з інвалідністю ІІ групи з дитинства з 01 липня 2018 року по 30 червня 2024 року, про який просить позивачка у позові.
За сталою та сформованою позицією у судовій практиці, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту у визначений законодавством спосіб, встановлюється при розгляді справи по суті, та є самостійною та достатньою підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Таким чином, оцінюючи встановлені судом фактичні обставини справи у розрізі норм матеріального закону, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування заходів судового захисту прав та інтересів позивачки у спірних правовідносинах, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Зважаючи на результат вирішення цієї справи підстави для вирішення питання розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 139, 241 - 243, 246, 250 КАС України, суд -
вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. С.Бандери, 43, м. Суми, Сумська обл., Сумський р-н, 40009, код ЄДРПОУ 21108013) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

06.01.26