ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                  
 
26 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 757/19253/22-ц
 
провадження № 61-5151св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),                      Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Печерського районного суду              м. Києва від 02 листопада 2023 року у складі судді Хайнацького Є. С. та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у складі колегії суддів:                        Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:

 

 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного банку України, Акціонерного товариства (далі - АТ) «Акцент-Банк» про захист прав споживачів, визнання протиправними дій банку, стягнення пені.
 
Позовна заява мотивована тим, що 30 червня 2022 року та 01 липня 2022 року            через Акціонерне товариство комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПриватБанк» здійснено перекази коштів за реквізитами на його рахунок у АТ «Акцент-Банк». 
Переказ від 01 липня 2022 року був зарахований того ж дня, однак кошти за переказом від 30 червня 2022 року на суму 1 869 943,21 грн на рахунок не були зараховані. Протягом чотирьох діб АТ «Акцент-Банк» повідомляв, що перекази між банками здійснюються протягом трьох робочих днів. У подальшому                                          АТ «Акцент-Банк» повідомив, що кошти за переказом від 30 червня 2022 року не надходили. 
06 липня 2022 року він звернувся до АТ «Акцент-Банк» з вимогою зарахувати на рахунок та видати вищевказані кошти, а також пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення виконання зобов`язань банком. 
07 липня 2022 року АТ «Акцент-Банк» повідомив про обов`язок банку здійснювати аналіз фінансових операцій клієнтів з метою виявлення фінансових операцій, що не відповідають фінансовому стану та/або змісту діяльності клієнта. З метою уточнення суті діяльності та характеру здійснених операцій, банк просив надати пояснення та документи щодо фінансових операцій з надходження на рахунок коштів. 07 липня 2022 року він надав банку всі необхідні документи та пояснення. 
08 липня 2022 року АТ «Акцент-Банк» повідомив його про прийняте рішення, згідно з яким з ним будуть розірвані укладені договори та закриті поточні рахунки, а саме, у зв`язку зі встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта та запропоновано надати рахунок в іншому банку для переказу коштів. 
09 липня 2022 року він звернувся до банку з вимогою, в якій повідомив про відсутність у нього рахунків в інших банках, на які можливо здійснити переказ, та вимагав видати переказ від 30 червня 2022 року через касу банку довіреній особі. Листом від 12 липня 2022 року йому відмовлено у видачі коштів через касу банку. 19 липня 2022 року він звернувся до банку з вимогою повернути кошти у розмірі                  1 869 943,21 грн у АТ КБ «ПриватБанк» або зарахувати на його рахунок, відкритий в АТ «Акцент-Банк», та виплатити пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення виконання зобов`язань банком, однак відповіді не надано, кошти не повернуті та утримуються на транзитному рахунку АТ «Акцент-Банк».
Позивач вважав, що такі дії АТ «Акцент-Банк» щодо неповернення коштів та рішення про розірвання договорів та закриття поточних рахунків є неправомірними, оскільки повідомлення банку про розірвання договорів не містить жодних підстав встановлення неприйнятно високого ризику.
Крім того зазначав, що вищевказаними діями банку йому завдано моральну шкоду, яка полягає у психологічному напруженні, розчаруванні та незручностях, що виникли внаслідок протиправних дій банку.
 
Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просив суд:
- визнати протиправними дії АТ «Акцент-Банк» щодо утримання коштів за переказом АТ КБ «ПриватБанк» від 30 червня 2022 року на його рахунок                                           у АТ «Акцент-Банк» на суму 1 869 943,21 грн на транзитному рахунку;
- визнати протиправним рішення АТ «Акцент-Банк» про розірвання з ним укладених договорів та закриття рахунків;
- стягнути з АТ «Акцент-Банк» пеню у розмірі 1 869,94 грн, відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»;
- стягнути з АТ «Акцент-Банк» пеню у розмірі 4 319 568,82 грн, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів»;
- стягнути з АТ «Акцент-Банк» моральну шкоду у розмірі 100 000 грн;
- визнати протиправною бездіяльність Національного банку України щодо нездійснення контролю за дотриманням банком нормативно-правових актів, що регламентують порядок проведення переказу та незастосування до банку відповідних заходів впливу, передбачених законодавством України, покладених на Національний банк України.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року провадження у цивільній справі № 757/19253/22-ц за позовом ОСОБА_1 
до Національного банку України, АТ «Акцент-Банк» про захист прав споживачів в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності Національного банку України щодо нездійснення контролю за дотриманням банком нормативно-правових актів, що регламентують порядок проведення переказу та незастосування до банку відповідних заходів впливу, передбачених законодавством України, покладених на Національний банк України закрито.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 
2025 року, позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 
про захист прав споживачів задоволено частково.
Визнано протиправними дії Акціонерного товариства «Акцент-Банк» щодо утримання коштів за переказом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» від 30 червня 2022 року на рахунок ОСОБА_1 в Акціонерному товаристві «Акцент-Банк» на суму 1 869 943,21 грн на транзитному рахунку.
Визнано протиправним рішення Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 
про розірвання з ОСОБА_1 укладених договорів та закриття рахунків.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 1 869,94 грн.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 1 869 943,21 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» в дохід держави судовий збір 
у розмірі 7 235,84 грн.
 
Судові рішення мотивовано тим, що у матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача правових підстав для зупинення фінансових операцій позивача понад 30 робочих днів (прийняття спеціально уповноваженим органом відповідного рішення), встановлення позивачу статусу неприйнятно високого ризику, дотримання відповідачем процедури звернення до спеціально уповноваженого органу в порядку, визначеному законом, тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій банку щодо утримання коштів за переказом.
При цьому, суди вважали, що Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача, тому норми цього закону застосовуються до спірних правовідносин. Оскільки банк порушив строки проведення платіжної дії, безпідставно утримуючи кошти споживача, то з нього слід стягнути пеню.
Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди у розмірі                100 000 грн, позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди у цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання, тому такі вимоги, є безпідставними.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2024 року до Верховного Суду,                                                АТ «Акцент-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року скасувати у частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_1 .
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що банк діяв у межах наданих законом повноважень, оскільки з отриманих від позивача документів неможливо було встановити походження коштів, тому вимушений був встановити клієнту неприйнятно високий ризик ділових відносин та розірвати з ним договір відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Рахунок у банку було відкрито позивачем, як фізичною особою, а на підтвердження походження коштів він надав банку свої декларації, як фізична особа - підприємець, тобто, ці кошти було отримано у результаті господарської діяльності, а тому не могли бути зараховані на рахунок для обслуговування фізичних осіб.
Крім того, банк вважає, що оскільки кошти за спірними транзакціями були отримані у результаті господарської діяльності, то до спірних правовідносин не може бути застосовано положення Закону України «Про захист прав споживачів».
Вважає, що спір не підсудний суду загальної юрисдикції, враховуючи, що спірні кошти надійшли від АТ КБ «ПриватБанк» у процесі ведення позивачем підприємницької діяльності.
 
Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подав.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2025 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
14 серпня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного постановах Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 589/3937/17, 
від 12 червня 2019 року у справі № 336/2638/15-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 640/13582/20, від 12 лютого 2025 року у справі № 645/5124/23, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга АТ «Акцент-Банк»підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної не відповідають.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги. Клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.
 
За змістом статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
 
Договір банківського рахунка укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка в банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 ЦК України).
 
За змістом статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.
Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
 
Частина перша статті 1074 ЦК України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
 
Відповідно до статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (надалі - Закон про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів). Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.
Банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка, зокрема, у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів. Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.
 
Згідно з абзацом 3 частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуваннютероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.
 
Пунктом 39 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.
 
Відповідно до частини шостої статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі:
- неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією;
- наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.
 
У частині першій статті 15Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» також зазначається, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції.
 
У випадках, передбачених цією частиною, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, в проведенні яких було відмовлено.
 
Загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65 (надалі - Положення № 65).
 
Пунктами 34-37 Положення № 65 передбачено, що банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку.
Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації.
Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень.
Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить       ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.
 
Критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до Положення № 65, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку. Банк визначає пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пункти 45, 46 Положення № 65).
 
Відповідно до пункту 55 Положення № 65 шкала для класифікації рівнів ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) обов`язково має містити високий та неприйнятно високий (підкатегорія високого ризику, який є максимально високим ризиком, що не може бути прийнятий банком) рівні ризику.
 
Пунктом 61 Положення № 65 передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених частиною шостою статті 7 Закону про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, у інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо:
- клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів;
- клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками.
 
Згідно з пунктом 1 Додатку № 12 до Положення № 65 банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/ відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених частиною першою статті 15 Закону про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів.
 
Відповідно до підпунктів 3, 5 пункту 8 Додатку № 12 до Положення № 65 банк має визначити у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення порядок відмови у передбачених законом випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити:
- складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів) у кожному випадку;
- порядок інформування клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин з обов`язковим зазначенням дати відмови та відповідних підстав відмови, визначених статтею 15 Закону про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті).
 
За змістом частин першої-третьої, дев`ятої, десятої, дванадцятої статті 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що здійснює або забезпечує здійснення фінансових операцій, має право зупинити здійснення таких операцій, якщо вони є підозрілими, та зобов`язаний зупинити такі фінансові операції у разі виникнення підозри, що вони містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, визначеного Кримінальним кодексом України.
У день зупинення фінансової операції суб`єкт первинного фінансового моніторингу повідомляє спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку фінансову операцію, її учасників та про залишок коштів на рахунку клієнта, відкритому суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової операції, та у разі зарахування коштів на транзитний рахунок суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на такому рахунку в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється без попереднього повідомлення клієнта на два робочі дні з дня зупинення включно.
Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансових операцій, здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення, повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках у межах зарахованих сум.
У разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки:
ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого кримінального правопорушення, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно, але не пізніше наступного робочого дня, скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкта первинного фінансового моніторингу;
є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій. Строк зупинення відповідних фінансових операцій продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансових операцій:
третього робочого дня з дня зупинення фінансової операції у разі неотримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, передбаченого частиною першою цієї статті, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової операції;
негайно, але не пізніше наступного робочого дня після дня отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, зазначеного в рішенні спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення відповідних фінансових операцій відповідно до частини другої цієї статті або про зупинення видаткової фінансової операції відповідно до частини третьої цієї статті, повідомлення про скасування спеціально уповноваженим органом такого рішення, але не пізніше 31 робочого дня з дня зупинення фінансової операції;
наступного робочого дня після дати закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій, зазначених у рішенні спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій);
негайно, але не пізніше наступного робочого дня після дня отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу доручення спеціально уповноваженого органу відповідно до частини третьої статті 31 цього Закону про поновлення фінансових операцій, зупинених на виконання відповідного запиту уповноваженого органу іноземної держави.
Строки зупинення фінансових операцій суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - третій та дев`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.
Зазначені норми свідчать, що зупинення фінансових операцій не може становити понад 30 робочих днів. Строки зупинення фінансових операцій суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом є остаточними та продовженню не підлягають. У разі неприйняття спеціально уповноваженим органом відповідного рішення протягом зазначених строків суб`єкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансової операції.
 
Пославшись на вказані норми права, врахувавши доводи сторін, суди попередніх інстанцій вважали, що банк не надав доказів наявності правових підстав для зупинення фінансових операцій позивача понад 30 робочих днів (прийняття спеціально уповноваженим органом відповідного рішення), встановлення позивачу статусу неприйнятно високого ризику, дотримання процедури звернення до спеціально уповноваженого органу в порядку, визначеному законом, тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій банку щодо утримання коштів за переказом.
 
Крім того, суди вважали, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» та, оскільки банк порушив строки проведення платіжної дії, безпідставно утримуючи кошти споживача, то з нього слід стягнути пеню.
 
Проте, з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, оскільки вони є передчасними.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відповідно до пункту 22 частини першої статі 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
 
Цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг (стаття 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
 
Верховний Суд у постанові від 20 січня 2022 року у справі № 910/18504/20 зазначив, що банк наділений правом відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.
Разом із тим право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання певних визначених законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.
Право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору не є необмеженим, судам необхідно в кожному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, не врахували, не перевірили та не надали належної правової оцінки доводам АТ «Акцент-Банк» про те, що ОСОБА_1 не надав банку, як суб`єкту первинного фінансового моніторингу, документів, які б підтверджували походження коштів за переказом від 30 червня 2022 року на суму   1 869 943,21 грн при тому, що відповідно до статті 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належить, зокрема, вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких доходів.
 
Крім того, суди не надали правової оцінки доводам банку про те, що рахунок позивача був відкритий ним як фізичною особою, а не підприємцем, та не призначений для зарахування коштів, отриманих від підприємницької діяльності, тоді як ОСОБА_1 на підтвердження джерела походження коштів, надав свою декларацію, як фізичної особи - підприємця. Зарахування вказаних коштів на рахунок позивача було б порушенням заборони зарахування коштів особи, отриманих нею в ході здійснення господарської діяльності на її рахунок фізичної особи, встановленої пунктом 14 розділу І Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою правління Національного банку України            від 12 листопада 2003 року № 492, чинної на момент виникнення спірних правовідносин.
 
Банк надав судам копію заяви позивача до АТ КБ «Приватбанк» про перерахування залишків коштів, у якій позивач, діючі від імені кожного з клієнтів на підставі довіреності, просить перевести належні кожному клієнтові грошові кошти (пенсії) в повному обсязі на рахунок позивача в АТ «А-Банк» згідно зі списком, а також копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 02 лютого 2021 року № 752.
 
Проте, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки вказаним доводам та доказам банку.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, які не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Верховний Суд не здійснює розподіл судових витрат, оскільки справа направляється на новий розгляд.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково. 
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 рокускасувати,справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,     є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк