Справа № 694/1618/25 
провадження № 2/694/803/25 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2025 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області
у складі: головуючого судді Смовж О.Ю.
з участю секретаря Нікітішиної С.Б.,
представника позивача - адвоката Яровенка Ю.М.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Колибаби І.О. (відеоконференцзв`язок),
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення, 

встановив:
02.06.2025 ОСОБА_2 та його уповноважений представник - адвокат Яровенко Ю.М. звернулися до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням.
Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 06.02.2024 близько 00.05 ОСОБА_1 на ґрунті раптово виниклого конфлікту, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання з метою заподіяння шкоди ОСОБА_2 тілесних ушкоджень біля під`їзду №6 за адресою: АДРЕСА_1 , наніс останньому два удари кулаком лівої руки в область правої щоки та один удар лівої руки в область верхньої та нижньої губи, внаслідок чого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливу внутрішньої поверхні верхньої губи зліва, садна та синця на праві щоці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
За заявою ОСОБА_2 сектором дізнання Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області відкрито кримінальне провадження №12024255310000076 та проведено досудове розслідування, обвинувальний акт направлено до Звенигородського районного суду Черкаської області, за вироком якого від 04.07.2024 у справі №694\941\24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт. Зазначений вирок не оскаржувався та набрав законної сили 05.08.2024. 
В рамках кримінального провадження цивільний позов не заявлявся.
Оскільки ОСОБА_1 жодних заходів з добровільного відшкодування шкоди не вчинив та уникає всіх можливих контактів з позивачем, останній змушений звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків, які полягають: у витратах на лікування в Звенигородській багатопрофільній лікарні інтенсивного лікування Звенигородської міської ради в умовах стаціонару з 06 по 19 лютого 2024 року, витратах на придбання ліків та витратних матеріалів, які становлять 6 645,00 грн, що підтверджується відповідними лікарськими та іншими документами; також під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 пошкодив ОСОБА_2 окуляри, які не підлягали ремонту та позивач придбав нові на суму 3 600,00 грн, що підтверджується касовим чеком. Загальну суму матеріальних збитків позивач оцінює в суму 10 245,00 грн. 
Окрім того, позивач вказує, що зазнав моральних страждань, оскільки подія правопорушення викликала вкрай негативні почуття та емоції, внаслідок нахабної та зухвалої поведінки відповідача члени родини були стривожені в нічну пору доби, стали свідками принижень та впливу на психоемоційний стан позивача, який зазнав фізичного болю від нанесених ударів, мусив проходити лікування, а згодом продовжувати його час від часу як курси від гіпертонічних проявів, порушено було його звичайний спосіб життя і праці, при цьому на утриманні позивача знаходяться донька та дружина - інваліди 2 групи, сам позивач також є інвалідом 2 групи, зареєстрований як ФОП, самостійно утримує сім`ю.
Позивач наголошує, що відповідач вів себе негідно, ініціативи щодо врегулювання фінансових питань не виявив, уникав його, не усвідомив неправильності своєї поведінки та її наслідків, що у сукупності призвело до душевних страждань, яку оцінює у 20 000,00 грн.
Ухвалою суду від 16 червня 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.
05.08.2025 від представника відповідача - адвоката Колибаби І.О. надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги, вважає необґрунтованим заявлений розмір як матеріальної, так і моральної шкоди, оскільки лист лікарських призначень має розбіжності з фактично придбаними ліками, також у чек включено супутні лікарські товари - системи, шприци та т.і., які лікарем не призначалися, діагноз (гіпертензивний криз) не має взаємозв`язку з спричиненими позивачу легкими тілесними ушкодженнями, зазначеними у вироці суду, розмір моральної шкоди взагалі необґрунтований.
Представник відповідача висловила також заперечення стосовно заявленого розміру відшкодування правничої допомоги, оскільки вважає, що договір між позивачем та адвокатом Яровенком Ю.М. про правову допомогу стосується кримінальної, а не цивільної справи, не обґрунтовано усіх перерахованих послуг, докази фактичної оплати гонорару адвоката відсутні, розмір винагороди є завищеним.
Ухвалою суду від 04.11.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено її до розгляду по суті на 17.12.2025.
В судове засідання 17 та 22.12.2025 з`явилися усі учасники справи, підтримали свої позиції відповідно до позовних вимог.
Позивач та його уповноважений представник - адвокат Яровенко Ю.М. зокрема зазначили, що матеріальні збитки обраховані, виходячи з призначень лікаря при стаціонарному лікуванні, яке позивач проходив з дня отримання тілесних ушкоджень та упродовж тижня. Наполягали на тому, що під час завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 зламав окуляри ОСОБА_2 , через що останній мусив купувати нові. Окрім того, позивач зазначив, що ОСОБА_1 уникає спілкування, жодного разу не поцікавився його станом здоров`я, відшкодування матеріальних збитків не пропонував. Просили задовольнити позов повністю, посилаючись на те, що матеріали справи містять беззаперечні докази взаємозв`язку між кримінальним правопорушенням та лікуванням, а також підтверджують розмір матеріальних збитків та моральної шкоди.
Відповідач та його уповноважений представник - адвокат Колибаба І.О. заперечували проти позовних вимог з підстав, що зазначені ними у відзиві на позов, просили відмовити у позові повністю, а у разі задоволення - зменшити розмір заявленої правничої допомоги.
На питання суду відповідач ОСОБА_1 зазначив, що не відчуває необхідності відшкодовувати позивачу матеріальну та моральну шкоду, оскільки вже відбув покарання, призначене за вироком суду, тобто громадські роботи, не вважає, що позивач зазнав матеріальних збитків та моральної шкоди від його дій. На інше питання суду щодо щирого каяття, про що зазначено у вироці суду в кримінальному провадженні, та у чому саме таке каяття полягає, відповідач чітких відповідей не надав.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.07.2024 у справі №694/941/24 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт. 
Як вбачається з вироку, 06.02.2024 близько 00.05 ОСОБА_1 на ґрунті раптово виниклого конфлікту, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання з метою заподіяння шкоди ОСОБА_2 тілесних ушкоджень біля під`їзду №6 за адресою: АДРЕСА_1 , наніс останньому два удари кулаком лівої руки в область правої щоки та один удар лівої руки в область верхньої та нижньої губи, внаслідок чого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливу внутрішньої поверхні верхньої губи зліва, садна та синця на праві щоці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, враховуючи визначений ч.6 ст.82 ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду у питанні визначення вини відповідача, позивач в силу того, що цивільний позов у рамках вказаного вище кримінального провадження не заявлявся, правомірно звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства про відшкодування матеріальних збитків, та моральної шкоди, завданих злочинними діями ОСОБА_1 , і саме він має нести відповідальність за її завдання.
Відповідно до ч. 1 ст.15та п. 8 і 9 ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.1-2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин, особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорювання.
Належність та допустимість доказів визначають статті 77,78 ЦПК України.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з листа КНП Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Звенигородської міської ради від 10.02.2025 №38 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 06.02 (тобто з дня нанесення йому тілесних ушкоджень) по 19.02.2024, що підтверджується випискою №864 від 22.02.2024.
Лікарнею надано також на адвокатський запит копію листа лікарських призначень з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 . В цій частині суд зазначає, що лист призначень заповнений від руки, важко розбірливим почерком, водночас, назви ліків повторюються в накладній аптеки, з обох джерел вбачається, що позивачу призначені такі ліки: Магнію Сульфат - 105,00 грн, Цитиколин - 1200,00 грн, Мельдоній - 1150,00 грн, Гліцисед - 300,00 грн, Стугерон - 380,00 грн, Ін.Алітер - 550,00 грн, Декасан - 290,00 грн, Лорде Гіаль - 650,00 грн, Пульмобриз - 290,00 грн, Дексаметазон - 790,00 грн. Зазначені ліки придбав позивач в аптеці №17 ОП Ніколаєнко 06.02.2024, про що свідчить накладна №345, окрім ліків позивач придбав розчини, системи, шприци, спирт для ін`єкцій, що є супутніми лікарськими товарами для вжиття та введення призначених ліків, на суму 690,00 грн. 
Доводи сторони відповідача про те, що обсяг придбаних ліків за квитанцією не узгоджується з листом лікарських призначень, суд відхиляє, оскільки детально дослідив обидва документи на предмет збігу назв призначених та придбаних ліків, розбіжностей не вбачається.
Разом з тим, наявний в аптечному списку препарат Гідазепам відсутній у лікарських призначеннях, придбаний позивачем на власний розсуд, тому суд не враховує зазначений препарат при обрахунку матеріальних збитків.
Також суд не враховує списку ліків, зазначених у виписці №864 із медичної карти амбулаторного хворого, оскільки, як пояснив представник позивача та сам позивач, виписка містить список ліків, які рекомендовані після проходження лікування, квитанції про їх придбання не збереглися.
Окрім того, суд не бере до уваги та не враховує, як завдані збитки, товарний чек на придбання медичних корегуючих окулярів, які, як стверджував позивач, були розбиті ОСОБА_1 під час нанесення тілесних ушкоджень, та в цій частині зазначає, що до матеріалів справи не надано будь-яких доказів на підтвердження таких обставин, окуляри не згадуються в жодному з наявних у суду документах, відсутні такі дані також у вироці суду від 04.07.2024. 
Виходячи з такого, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків підтверджені та підлягають частковому задоволенню на суму 6 395, 00 грн.
Позивач вказує, що даним кримінальним правопорушенням йому завдано й моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях, що виразилось як у фізичному болю, так і у сильних душевних переживаннях, порушеннях спокою в сім`ї, необхідності лікування, перебування в умовах стаціонару, порушеннях сну, страхах, тривозі, емоційних реакціях при згадуванні правопорушення. Також сам позивач, його дружина - ОСОБА_3 , донька - ОСОБА_4 є інвалідами 2 групи, про що до справи надані відповідні посвідчення та довідки МСЕК. Позивач відповідно до свідоцтва про хворобу №242 від 17.05.2022 є військовослужбовцем з 28.02.2022 (військова частина НОМЕР_1 ), але в силу інвалідності визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, тому відповідно до наказу №199 від 11.06.2022 командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » звільнений з військової служби за станом здоров`я. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно ч. 3 ст. 23 ЦПК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В цій частині суд зазначає, що ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України відповідно до вироку суду від 04.07.2024. У вироці зазначено, що допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав в повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, які йому пред`явлені в обвинуваченні. Разом з тим, суд відхилив доводи обвинувачення стосовно щирого каяття ОСОБА_1 , як пом`якшуючої обставини.
Під час розгляду цивільної справи суд заслухав пояснення відповідача стосовно обставин справи, у тому числі досліджуваних у кримінальному провадженні. Пояснення відповідача та його відповіді на питання суду не вказують на негативне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого кримінального правопорушення та на усвідомлення необхідності відшкодування матеріальних збитків постраждалій від його протиправних дій особі. 
Відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 травня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року, заява № 68490/01).
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі №686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.
Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вчиненим відповідачем кримінального правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.
Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відтак, суд вважає за адекватне та доцільне визначити розмір моральної шкоди, завданий позивачу, в сумі 20 000 грн., в зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають повному задоволенню.
Даний розмір відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини, досліджені судом, у тому числі байдуже ставлення й самого відповідача до вчиненого та не усвідомлення ним негативних наслідків, внаслідок заподіяння позивачу тілесних ушкоджень, що відповідає вимогам розумності і справедливості та є спів мірним, необхідним і доцільним у даному провадженні.
Виходячи з результатів розгляду справи, суд розподіляє судові витрати шляхом стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
Щодо відшкодування витрат з правничої допомоги суд зазначає наступне.
Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 №23-рп/2009 у справі №1-23/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
До правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Представник відповідача та сам відповідач в судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог про відшкодування правничої допомоги, посилаючись на їх не співмірність, включення в перелік послуг пунктів, які не можуть вважатися правовою допомогою з огляду на вимоги процесуального законодавства.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Згідно з ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2019 року), в яких, серед іншого наголошено, що:
- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;
- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Представник позивача на підтвердження понесених судових витрат надав суду: договір про надання послуг адвоката від 01.03.2024, ордер на надання правничої допомоги серія СА №1121620 від 29.05.2025, додаток про проведений розрахунок до Договору від 01.03.2024, банківську квитанцію від 19.12.2025 про сплату ОСОБА_2 адвокату Яровенку Ю.М. 10 000,00 грн як оплату правової допомоги у справі №694/1618/25.
Суд зазначає в цій частині, що у договорі від 01.03.2025 зазначено, що правова допомога надається адвокатом Яровенком Ю.М. ОСОБА_2 в кримінальних провадженнях. Разом з тим, суд констатує й те, що адвокат Яровенко Ю.М. безпосреденьо представляв інтереси позивача в цивільній справі № 694/1618/25, з`являвся в усі призначені судом засідання. 
Відтак, факт надання правничої допомоги підтверджується належними та допустимими доказами, наявними у справі та зафіксованими судом.
Водночас, в обґрунтування заперечень відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу зазначено, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є завищеним, а кількість часу, витраченого на надання правової допомоги позивачу - необґрунтованим.
Надаючи оцінку зазначеним доводам, суд зазначає, що серед послуг, наданих адвокатом Яровенком Ю.М. клієнту зазначено: підготовка справи до судового розгляду - складання позовної заяви про відшкодування шкоди, засвідчення копій додатків до позову, направлення матеріалів справи до суду, представництво інтересів в суді.
При цьому у вартість послуг увійшло: 4 000 грн - досудова робота адвоката; 6000 грн - представництв інтересів в суді. 
Таким чином, на підставі викладеного вище, дослідивши надані представником позивача докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на складність справи, кількість судових засідань, а також тривалість судових засідань, враховуючи вимоги розумності і справедливості та подання письмових заперечень відповідача, суд дійшов висновку про те, що послуги у формі засвідчення копій додатків до позову та направлення матеріалів справи до суду зазначені адвокатом формально, у зв`язку з чим не враховує їх в обсяг реальної правової допомоги,наданої ОСОБА_2 під час представництва його інтересів, тому вважає належним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн, яка є адекватною та співмірною у цьому випадку. 
Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 19, 76-81, 141, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, статтями 1167, 1187 ЦК України, суд

вирішив:
Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки понесені внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 6 395, 00 грн, моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 8 000,00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
В решті вимог за позовом відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст рішення складено 05.01.2026

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_2  (рнокпп НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 ).
Відповідач:  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , засоби зв`язку відсутні в матеріалах справи).

Суддя О.Ю. Смовж