РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року 
м. Рівне

Справа № 565/1963/24
Провадження № 22-ц/4815/94/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.
секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.
учасники справи: 
позивач: Акціонерне Товариство «Універсал Банк»,
відповідач: ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Вараського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2025 року, ухвалене в складі судді Зейкана І.Ю., дата складання повного тексту судового рішення відсутня, у справі № 565/1963/24,
в с т а н о в и в : 
У вересні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивований тим, що 15 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 15 вересня 2018 року та отримав кредит у розмірі 100 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.
Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 04 червня 2024 року має заборгованість в розмірі 115 817, 60 грн.
Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг від 15 вересня 2018 у розмірі 115 817, 60 грн та судові витрати в розмірі 3028,00 грн.
Рішенням Вараського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2025 року позов Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) згідно із Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 15 вересня 2018 року в розмірі 63 207,87 грн станом на 04.06.2024 року. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 827,14 грн.
У задоволенні вимог у іншій частині відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в позові скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що підпис відповідача під анкетою-заявою є належним доказом згоди та підтвердження факту отримання та ознайомлення з усіма умовами, які діяли на момент укладення договору.
Вказує, що умови були отримані відповідачем у мобільному додатку, перебувають в загальному доступі, розміщені на офіційному сайті фінансової установи та є публічно доступними.
Зазначає, що якщо у клієнта на рахунку немає власних коштів щоб сплатити відсотки за користування кредитним лімітом та неустойку (пеню,штраф), то банк автоматично надає новий кредит у розмірі цієї заборгованості.
Звертає свою увагу на те, що суд першої інстанції помилково вказав, що вимога про стягнення процентів не була пред`явлена, оскільки проценти включені в тіло кредиту згідно з п.22 Умов, і саме капіталізація є елементом механізму кредитування monobank (овердрафт). Позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом вже охоплюють нараховані проценти, які стали частиною основного боргу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає.
Встановлено, що 15 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 15 вересня 2018 року.
Покликається на те, що положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. 
Умови обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у гривнях у розмірі 100000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .
Зазначає, що станом на 27 лютого 2024 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п.5.16 п.5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. 
Банк 27.02.2024 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте відповідач не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим та відповідно до п.п. 5.18, 5.19 кредит 28.03.2024 став у формі «на вимогу».
Зазначає, що у зв`язку з невиконанням зобов`язання станом на 04.06.2024 року у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за наданим кредитом (тіло кредиту) у розмірі 115 817,60 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦКУ країни встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення процентів, зокрема їх розміру та порядку нарахування, крім розрахунку заборгованості за кредитним договором, покликався також на паспорт споживчого кредиту, тарифи, Умови та правила, розміщені на офіційному сайті банку https://monobank.соm.ua.
Однак матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, був ознайомлений саме з цією версією Умов і правил.
Крім того, судом звернуто увагу на те, що анкета-заява підписана позичальником 15 вересня 2018 року, а долучений до позову витяг з Умов і правил набув чинності лише 27 листопада 2021 року, тобто надані позивачем Умови та правила не існували на час виникнення правовідносин з кредитування між позивачем та відповідачем.
У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Крім того, роздруківка зазначених документів із сайту також не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила, про що вказано і у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.
Разом з тим, у розділі 4 паспорту споживчого кредиту містяться застереження, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених у паспорті, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуг кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Суд зауважує, що саме по собі посилання позивача на ознайомлення відповідача із вказаними банківськими документами та погодження із ними шляхом їх підписання цифровим підписом у мобільному додатку не може бути прийнято до уваги колегією суддів, оскільки позивачем не було надано доказів щодо вказаних обставин, що позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення відповідача із вказаними умовами надання кредитних послуг та їх підписання.
Убачається, що відповідач користувався кредитними коштами (кредитним лімітом) та сплачував заборгованість за договором від 15 вересня 2018 року, що підтверджує факт укладення кредитного договору.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що за період з 20 квітня 2021 року по 04 червня 2024 року банк нарахував відповідачу заборгованість у загальному розмірі 115817,00 грн, що складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). 
Колегія суддів зауважує, що заборгованість по тілу кредиту не може бути більшою за встановлений банком ліміт, який був встановлений в останнє на рівні 100000,00 грн. Доказів щодо збільшення ліміту по кредиту до 115817,60 грн банком надано не було.
Так, до тіла кредиту відносяться кошти, які позичальник безпосередньо отримав в банку чи іншій фінансовій установі. До тіла кредиту не відносяться відсотки, неустойки чи інші платежі, визначені Законом України «Про споживче кредитування».
АТ «Універсал Банк» за період з 18 вересня 2018 року по 01 грудня 2023 року списав з рахунку ОСОБА_1 відсотки у загальному розмірі 52609,73 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку відповідача.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач нарахувавши відповідачу проценти за користування кредитними коштами, не обліковував ці проценти на окремому рахунку, а здійснив переведення цих процентів у тіло кредиту шляхом їх погашення новими кредитними коштами, для чого збільшував кредитний ліміт (овердрафт).
Оскільки в анкеті-заяві від 15 вересня 2018 року процентна ставка не узгоджена, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про неправомірне та безпідставне списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, та зазначає, що ці кошти підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.
Враховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення позову про стягнення з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 63207,87 грн.
З огляду на викладене, апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.
Обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.
Апеляційний суд враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
Рішення Вараського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 05.02.2026 року. 
Головуючий суддя: Гордійчук С.О.
Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.