ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/6636/25 пров. № А/857/53425/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В., 

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року про відмову в роз`ясненні судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, Західного міжрегіонального управління державної міграційної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Чуприна О.В., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправним та скасування наказу від 14.08.2025 за № 318-к, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в сумі 48 000,00 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області «Про звільнення ОСОБА_2 » від 14.08.2025 за №318-К. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організаційно-аналітичного забезпечення Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області з 19.08.2025. Стягнуто з Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 109 879,84 гривень з утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організаційно-аналітичного забезпечення Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) за один місяць в сумі 29 085,84 гривень з утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року у справі № 300/6636/25 повернуто скаржнику.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року виправлено допущену помилку у виконавчому листі № 300/6636/25, виданого 20.11.2025 Івано-Франківським окружним адміністративним судом, в адміністративній справі №300/6636/25 в частині питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. У виконавчому листі № 300/6636/25, виданого 20.11.2025 Івано-Франківським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №300/6636/25, в графі «резолютивна частина рішення» зазначити: «стягнути з Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 37794486) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заробітну плату (середній заробіток за час вимушеного прогулу) за один місяць в сумі 29 085,84 гривень (двадцять дев`ять тисяч вісімдесят п`ять гривень вісімдесят чотири копійки) з утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
24.11.2025 Управлінням Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області подано до Івано-Франківського окружного адміністративного суду заяву про роз`яснення судового рішення, у якій просить роз`яснити спосіб і порядок виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі № 300/6636/25.
В обґрунтування заяви зазначено, що УДМС в Івано-Франківській області перебуває в стані ліквідації, що унеможливлює виконання рішення суду у звичайний спосіб, зокрема: фактичне поновлення працівника на посаді, яка перебуває в процесі ліквідації; видання наказу про поновлення, оскільки повноваження керівника передані ліквідаційній комісії; визначення відповідальної особи, уповноваженої на виконання рішення суду; здійснення виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в умовах ліквідації юридичної особи та відсутності бюджетних асигнувань. З огляду на те, що рішення суду від 20.11.2025 в частині звернення до негайного виконання поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) за один місяць станом на дату подання заяви від 24.11.2025 ще не виконане, Управління просить роз`яснити спосіб і порядок виконання рішення суду, а саме: « 1. Хто саме (голова комісії з ліквідації, інший орган ДМС) зобов`язаний виконати рішення суду про поновлення на посаді начальника відділу організаційно-аналітичного забезпечення Управління ДМС Івано-Франківської області з 19.08.2025 ОСОБА_1 ; 2. Яким чином має бути виконано рішення суду у стадії перебування УДМС в Івано-Франківській області в процесі ліквідації, коли територіальні та структурні підрозділи Управління не функціонують, не діють та припинили надавати громадянам адміністративні послуги; 3. Яким чином повинні бути здійснені фінансові виплати (середній заробіток за час вимушеного прогулу) у період ліквідації УДМС в Івано-Франківській області при відсутності бюджетних асигнувань; 4. Чи потрібно видавати окремий наказ про поновлення у умовах ліквідаційних процедур, якщо так, тоді хто його має видавати.». 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у задоволенні заяви Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області від 24.11.2025 про роз`яснення рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025, ухваленого у адміністративній справі №300/6636/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, Західного міжрегіонального управління державної міграційної служби про визнання протиправним та скасування наказу від 14.08.2025 за №318-к, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в сумі 48 000,00 гривень, - відмовлено. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що порушені заявником питання стосуються роз`яснення порядку та способу виконання рішення, а тому до них не може бути застосовано механізм, визначений статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд першої інстанції вказав, що резолютивна частина рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі №300/6636/25 є чіткою і зрозумілою: терміни, вжиті у ній, відповідають тому змістові, що вони мають згідно з законодавством України; ці терміни чітко співвідносяться із поняттями, які вони означають; така не містить положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання. Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вважав, що рішення суду є чітким та зрозумілим, не може бути зміненим по суті, а тому в задоволенні заяви Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про роз`яснення судового рішення від 24.11.2025 слід відмовити.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про роз`яснення судового рішення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання роз`яснення судового рішення. Зокрема, зазначає, що УДМС в Івано-Франківській області перебуває в стані ліквідації, що унеможливлює виконання рішення суду у звичайний спосіб, зокрема: фактичне поновлення працівника на посаді, яка перебуває в процесі ліквідації; видання наказу про поновлення, оскільки повноваження керівника передані ліквідаційній комісії; визначення відповідальної особи, уповноваженої на виконання рішення суду; здійснення виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в умовах ліквідації юридичної особи та відсутності бюджетних асигнувань. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що заявник має право на роз`яснення рішення суду, якщо воно є незрозумілим або виникають труднощі з його виконанням.
Відповідно до ч. 3 ст. 254 КАС України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Враховуючи те, що оскаржувана ухвала з питань роз`яснення судового рішення прийнята в порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для роз`яснення рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Водночас, ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.
Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, а тому роз`ясненню підлягають рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення їх важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
Тобто, роз`яснення рішення суду – це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.
Таким чином, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового рішення, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше, однак без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що визначений ст. 254 КАС України механізм не може використовуватись, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення, чи не знає способу або порядку його виконання.
Згідно пункту 19 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» за правовою природою роз`яснення судового рішення є продовженням його ухвалення, а ухвала про роз`яснення є його складовою, тому заява про роз`яснення судового рішення розглядається у тому ж провадженні, в якому було ухвалене судове рішення, про роз`яснення якого ставиться питання. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Висновки суду щодо способу, строків, порядку виконання рішення є факультативними елементами резолютивної частини рішення. Тому вони можуть виступити предметом роз`яснення лише у тому разі, коли суд закріпив їх у рішенні. Якщо ж висновки суду щодо способу виконання у рішенні відсутні, то ухвала суду про їх роз`яснення фактично є додатковим рішенням і прямим порушенням статті 254 КАС України, що забороняє змінювати (в тому числі доповнювати) зміст такого рішення.
Отже, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.
Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідповідають з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.
Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнюючи чи унеможливлюючи його виконання. Водночас, суд в порядку статті 254 КАС України не роз`яснює порядок виконання судового рішення.
Верховний Суд в ухвалі від 01.02.2018 у справі № 591/3321/17 зазначив, що незрозумілість судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання. Тобто, це стосується випадків, коли недотримано вимоги ясності, визначеності такого рішення адміністративного суду. Невизначеність судового рішення означає, що воно містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання.
Також у постанові від 20.12.2023 у справі № 400/2839/22 Верховний Суд, надаючи тлумачення положенням статті 254 КАС України, зазначив, що роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення певних текстуальних недоліків (якості) резолютивної частини судового акта, який полягає у поясненні рішення суду у більш зрозумілій формі. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина для учасників спору є логічною та не допускає кілька варіантів тлумачення. Без відповідного роз`яснення виконання рішення суду може бути ускладненим або взагалі неможливим.
Із матеріалів справи слідує, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області «Про звільнення ОСОБА_2 » від 14.08.2025 за №318-К. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організаційно-аналітичного забезпечення Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області з 19.08.2025. Стягнуто з Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 109 879,84 гривень з утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Проаналізувавши заяву Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про роз`яснення судового рішення від 24.11.2025, суд апеляційної інстанціі зауважує, що доводи заявника не стосуються питання незрозумілості/нечіткості резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року, натомість зводяться до необхідності вказати Управлінню, які дії та у який спосіб необхідно вжити задля вирішення питань, що пов`язані з даним судовим спором з метою поновлення прав позивача, з огляду на перебування УДМС в Івано-Франківській області в процесі ліквідації.
Водночас, із змісту заяви про роз`яснення судового рішення слідує, що заявник фактично просить роз`яснити порядок та спосіб (механізм) виконання рішення суду, а не саме рішення.
Однак, встановлення порядку виконання рішення суду положеннями ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено як підставу для роз`яснення судового рішення. 
Крім того, заявник не зазначає жодних обставин та обґрунтованих доводів щодо незрозумілості саме змісту рішення суду, а саме: які висновки чи мотиви судового рішення є незрозумілими, з яких суд виходив при прийнятті рішення та застосування положень законодавства, яким суд керувався. 
Колегія суддів зауважує, що чинним законодавством передбачено механізм надання роз`яснення змісту судового рішення, а не роз`яснення порядку виконання судового рішення. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 16.08.2023 у справі №382/904/17.
Колегія суддів наголошує, що механізм роз`яснення судового рішення, визначений статтею 254 КАС України, не допускає тлумачення судом норм процесуального права, а натомість, передбачає уточнення змісту судового рішення, зокрема, у спосіб зміни формулювання викладення відповідної частини судового рішення на більш чітке та зрозуміле, уточнення окремих положень судового рішення, які є нечіткими або допускають неоднозначність їх тлумачення, пояснення застосованих судом термінів або понять. Однак, за будь-яких умов, не допускається зміна змісту судового рішення шляхом його звуження або розширення.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.02.2024 у справі № 460/9602/20.
Колегія суддів зауважує, що роз`яснення порядку та способу виконання рішення суду шляхом використання механізму, визначеного статтею 254 КАС України, не допускається.
До подібних висновків прийшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 20.02.2019 у справі № 814/907/16, від 01.09.2020 у справі № 806/984/18.
При цьому, суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.
Згідно з висновками, що сформульовані у рішенні ЄСПЛv. The Republic of Moldova (No. 2) (заява № 49016/10), Суд зобов`язаний не допускати порушення принципу правової визначеності під час розгляду заяви про роз`яснення судового рішення. У цій справі ЄСПЛ вказав, що роз`яснення рішення, яке в результаті фактично змінює спосіб його виконання, виходить за межі звичайного тлумачення чи виправлення канцелярських або судових помилок, що має наслідки, несумісні з принципом юридичної визначеності, гарантовані статтею 6 Конвенції.
За приписами статті 378 КАС України за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання такого рішення.
Таким чином, законодавцем розмежовано порядок «роз`яснення судового рішення якщо таке є незрозумілим» (ст.254 КАС України) та «встановлення способу і порядку виконання судового рішення в разі наявності обставин, що ускладнюють його виконання» (ст.378 КАС України).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що із поданої заяви від 24.11.2025 слідує, що порушені заявником питання стосуються роз`яснення порядку та способу виконання рішення, а тому до них не може бути застосовано механізм, визначений статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Порушені відповідачем питання щодо порядку і способу виконання судового рішення лежить в площині власних владно-управлінських повноважень суб`єкта публічного права незалежно від перебування у стані припинення/ліквідації.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно вказав, що резолютивна частина рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі №300/6636/25 є чіткою і зрозумілою: терміни, вжиті у ній, відповідають тому змістові, що вони мають згідно з законодавством України; ці терміни чітко співвідносяться із поняттями, які вони означають; така не містить положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в задоволенні заяви Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про роз`яснення судового рішення від 24.11.2025 слід відмовити. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про роз`яснення рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі №300/6636/25, вірно застосував положення ч. 1 ст. 254 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи апеляційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року про відмову в роз`ясненні судового рішення – без змін. 
Постанову разом із паперовими матеріалами заяви надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін