Справа № 352/1662/25 
Провадження № 22-ц/4808/1702/25 
Головуючий у 1 інстанції КУЗЬМЕНКО С. В. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
учасники справи
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал»
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)
справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал»
на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2025 року, яке ухвалене судом у складі судді Кузьменка С.В., 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява обґрунтована тим, що 22.12.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №2111114, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, а також можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. 
ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачці кредит. 
08.04.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення прав вимоги №66-МЛ/Т, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2111114 від 08.04.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . 
Станом на дату подання позову заборгованість відповідачки перед позивачем становить 17 900 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 4000 грн; заборгованість за процентами – 13 500 грн; заборгованість за комісією – 400 грн.
Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №2111114 від 08.04.2021 року у розмірі 17 900 грн, сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ «Фінансова компанія Кредит-Капітал» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та норм матеріального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2025 року та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ ФК «Кредит-Капітал» повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підтвердження факту укладення кредитного договору позивачем разом із позовною заявою було додано копію анкети-заяви, копію кредитного договору №2111114 від 22.12.2020 року та копію довідки про ідентифікацію.
Договір був укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. 
На підтвердження виконання первісним кредитором зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надано платіжне доручення за кредитним договором №2111114 від 22.12.2020 року. Вказане доручення містить всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, номер транзакції в системі банку та ТОВ «Мілоан», призначення платежу, суми числами, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Скаржник зазначив, що відсутність у матеріалах справи виписок з особових рахунків не свідчить про відсутність у відповідача заборгованості, оскільки згідно з п. 2.1 кредитного договору кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. ТОВ «Міолан» не створювало окремий рахунок для позичальника, а надав кошти на уже існуючий, а, отже, не може мати доступу до таких рахунків для того, аби отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій. 
До матеріалів справи представником позивача долучено відомості про щоденні нарахування та погашення (розрахунок заборгованості). 
Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості містить усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такий, що підтверджує суму боргу саме по цьому договорі.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено відповідачу право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження надсилалась ОСОБА_1  на адресу місця її реєстрації, яка отримана згідно інформації з Єдиного державного демографічного реєстру. Конверт з поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до положень п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України є днем вручення судового рішення.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 17 900 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн * 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному вебпорталі судової влади України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт надання відповідачеві кредитних коштів за спірним договором є недоведеним. У зв`язку із недоведеністю виникнення у ТОВ «Мілоан» права вимоги до відповідача, таке право відсутнє і у позивача на підставі договору факторингу. 

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 22.12.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №211114, в електронній формі, за яким ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 4000 грн строком на 30 днів з 22.12.2020 року, дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 21.01.2021 року.
Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк складає 5900 грн ( п. 1.5.).
Пунктом 1.5.1 договору передбачено комісію 400 грн. 
Проценти за користування кредитом: складають 1500 грн, які нараховується за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2).
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.6.).
Згідно довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 уклала договір №2111114 від 22.12.2020 року та підписала його одноразовим ідентифікатором F42193 22.12.2020 року, який було йому відправлено на номер НОМЕР_1 .
Відповідно до анкети-заяви №2111114 від 22.12.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» погоджена сума кредиту, строк кредиту, ставка процентів. 
Згідно платіжного доручення №36028540 від 22.12.2020 року ТОВ «Мілоан» перераховано кошти у сумі 4 000,00 грн ОСОБА_1 на кредитний рахунок № 473121*96, призначення платежу - кошти згідно договору №2111114.
Згідно договору відступлення права вимоги № 77-мл від 18 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з умовами якого кредитор передає, а новий кредитор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості.
Згідно витягу з реєстру боржників від 18.10.2021 року до договору відступлення прав вимоги № 66-мл від 08 квітня 2021 року, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2111114 в загальній сумі 17 900 грн, боржник – ОСОБА_1 .

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір №2111114 про надання споживчого кредиту, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор).
З урахування викладеного, колегія суддів вважє, що 22.12.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №2111114 в електронній формі, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4 000 грн, який підписано відповідачкою у формі одноразового ідентифікатора «F42193» відповідно до ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
На підтвердження фактичного переказу коштів позивачем до позову додано копію платіжного дорученням №36028540 від 22.12.2020 року виданого АТ КБ «ПриватБанк», яке підтверджує факт перерахунку ТОВ «Мілоан» на рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_1 4 000 грн згідно договору №2111114.
Позивачем надано докази на укладання кредитного договору 22.12.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» №2111114 та докази на перерахування суми кредитних коштів у розмірі 4000, 00 грн.
З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо не доведення факту перерахунку ТОВ «Мілоан» кредитних коштів ОСОБА_1 , оскільки такий висновок суду спростовується платіжним дорученням №36028540 від 22.12.2020 року про перерахування ТОВ «Мілоан» коштів у сумі 4 000,00 грн ОСОБА_1 на кредитний рахунок № 473121*9, згідно договору №2111114, яке судом першої інстанції помилково не взято до уваги в якості належного доказу.
Наявність в матеріалах справи відповіді АТ «Приватбанк» про неможливість надати інформацію з причин неможливості ідентифікувати особу не свідчить про відсутність факту перерахунку коштів на рахунок ОСОБА_1 та не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки у даній відповіді не зазначено про відсутність здійсненої транзакції. АТ КБ «Приватбанк» просило перевірити надані відомості на предмет коректності, а також надати серію, номер паспорту, ідентифікаційний номер або повний номер картки НОМЕР_2 . 
Згідно витягу з реєстру боржників від 18.10.2021 року до договору відступлення прав вимоги № 66-мл від 08 квітня 2021 року, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2111114 в загальній сумі 17 900 грн, боржник – ОСОБА_1 .
Отже, колегія суддів дійшла до висновку про наявності у ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія Кредит-Капітал» та стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія Кредит-Капітал» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 000 грн.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За умовами п. 1.3., 1.4 кредитного договору №2111114 від 22.12.2020 року сторони погодили строк кредитування 30 днів з 22.12.2020 року з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 21.01.2021 року.
Відповідно до пункту 1.5.2 проценти за користування кредитом складають 1500 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Пунктом 1.6 договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» просило стягнути нараховані проценти за період з 22.12.2020 року по 22.03.2022 року
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) викладено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Пунктом 2.3.1.1. кредитного договору №2111114 від 22.12.2020 року передбачено пролонгацію на пільгових умовах, та відповідно до якого позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі – Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. 
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка сплатила комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Колегія суддів встановивши, що в матеріалах справи відсутні докази пролонгації кредитного договору №2111114 від 22.12.2020 року відповідно до умов кредитного договору, доходить висновку про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами лише в межах строку кредитування.
Стягнення з відповідачки на користь позивача процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку кредитування до дня закінчення строку користування кредитними коштами не ґрунтуються на нормах матеріального права.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження 14-360цс19).

Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту, судова колегія зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». 
Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні даного кредитного договору. 
За таких обставин положення пункту 1.5.2. щодо обов`язку позичальника сплати комісію в розмірі 400 грн за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку. Позикодавцем в договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 , та за які кредитором встановлена комісія.
Ураховуючи, що кредитор не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23, у постанові від 17 квітня 2024 року у справі № 754/644/21.
Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією у розмірі 400 грн.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, суд першої інстанції неповно з`ясував обставин справи, неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» слід задовольнити частково, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2111114 від 22.12.2020 року у розмірі 5 500 грн, яка складається: з 4 000 грн – тіло кредиту, 1 500 грн заборгованість по відсоткам. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що є підстави для перерозподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.
За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
При зверненні з апеляційною скаргою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн.
Позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» задоволено на 30,72 % тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 744,16 грн та за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог 1 116,24 грн.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20, провадження № 14-20цс22).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на оплату послуг з професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 8 000 грн.
До позовної заяви позивачем надано договір про надання правової допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, копію ордеру на надання правничої допомоги від 02 липня 2025 року, акт наданих послуг №443 від 06.07.2025 року та детальний опис наданих послуг до акту №443 .
Матеріалами справи підтверджується обсяг наданих адвокатом правничих послуг по справі.
Колегія суддів оцінивши подані стороною позивача докази, враховуючи, складність справи, реальність (дійсність та необхідність), обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу розміру виконаної адвокатом роботи в суді першої інстанції, та те, що підготовка позовної заяви не потребувало тривалих затрат часу, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, яку просить стягнути ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» на свою користь з ОСОБА_1 з 8 000, 00 грн до 4 000,00 грн.
Колегія суддів враховує положення ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України та виходить з засад пропорційності, відповідно до яких при частковому задоволенні позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» задоволено на 30,72%, то сума судових витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню у суді першої інстанції становить 1 228,80 грн (4000 грн * 30,72%). 

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал» задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» код ЄДРПОУ 35234236, місце знаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1 заборгованість за кредитним договором №№2111114 від 22.12.2020 року у розмірі 5 500 грн, яка складається: з 4 000 грн – тіло кредиту, 1 500 грн заборгованість по відсоткам; витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1860,40 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 1 228,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених ч.2 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 09 грудня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева