ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/13906/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року (суддя Кучма К.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо неврахування їй до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді;
Зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати їй до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ у Вінницькій області від 11.04.2025 року № 912020137192, оформленого листом від 11.04.2025 року №9609/03-16;
Зобов`язати Головне управління ПФУ у Вінницькій області провести їй перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці з урахуванням 60% сум суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.10.2024 року № Б-с-1344 - з 01.01.2021 року, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.10.2024 року № Б-с-1345 - з 01.01.2022 року, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.10.2024 року № Б-с-1346 - з 01.01.2023 року, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.10.2024 року № Б-с-1347 - з 01.01.2024 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року позов задоволено частково.
Суд вирішив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді і провести перерахунок та виплату призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.04.2025 року, та з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що підстави для врахування до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження половини строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді. як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності)) були відсутні.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI.
05.04.2025 року позивач звернулася із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданих ТУ ДСА України в Дніпропетровський області від 08.10.2024 року № Б-с-1344, Б-с-1345, Б-с-1346, Б-с-1347 станом на 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року та 01.01.2024 року відповідно.
11.04.2025 року Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області розглянуто заяву позивача, за принципом екстериторіальності, та прийнято рішення № 912020137192 яким відмовлено їй в проведенні перерахунку довічного утримання судді у відставці.
В обґрунтування підстав для відмови у здійсненні перерахунку відповідач-2 зазначив наступне:
«…З 18.02.2020 з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статує суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VII, згідно з якою розмір зазначеної виплати не залежить від факту проходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу.
Відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402 у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Про наявність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.
Пунктом 1 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008р. №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.02.2023р. №7-2), передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402 органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.
Про наявність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (зміну розміру складових суддівської винагороди працюючого судді) Пенсійний фонд України повідомляється, зокрема, Верховним Судом у місячний строк з дня виникнення таких підстав.
Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402 базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; судді Верховного суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Починаючи з січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, становить 2102 гривні.
Статтею 7 Закону України від 03.11.2022 р. №2710-IX «Про Державний бюджет на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102 грн., тобто на рівні 2020 року.
Статтею 7 Закону України від 09.11.2023 р. №3460-IX «Про Державний бюджет на 2024 рік» передбачено, що у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102 грн., тобто на рівні 2020 року.
Таким чином на даний час підстави для перерахунку у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди відсутні…».
Листом Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 29.04.2025 року за №0400-010307-8/82607, повідомлено наступне:
«... ОСОБА_1 перебуває на обліку як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Розмір довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 розрахований з урахуванням рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.04.2014 року по справі №203/2062/14-а, складав 14 009,79 грн.
24.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 21.02.2020 року №Б-с 329.
За результатом проведеного перерахунку, загальний розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з 01.01.2020 року склав 37 902,43 грн.
Враховуючи викладене, рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.04.2014 року по справі №203/2062/14-а з 01.01.2020 року не виконується.
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2023 року по справі № 160/17577/22 ОСОБА_1 проведено перерахунок з 19.02.2020 року.
Згідно пункту 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір помісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
За документами пенсійної справи загальний стаж ОСОБА_1 становить 47 років 04 місяці 27 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді - 20 років 04 місяці 15 днів (копія розрахунку додається).
Положення пункту 25 розділу XII Закону № 1402-VIII, яким було встановлено інший порядок розрахунку довічного грошового утримання суді у відставці, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду № 2-р/2020 від 18.02.2020.
Отже, розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з 19.02.2020 року становить 47 361,43 грн., з яких:
47 295 грн - основний розмір щомісячного довічного грошового утримання, визначеного на підставі довідки від 27.07.2021 р. №Б-с 1132 (94 590,00 грн. х 50%);
66,43 грн. - підвищення дітям війни.
05.04.2025 року ОСОБА_1 звернулася із заявою щодо перерахунку довічного грошового утримання суді у відставці на підставі довідок від 08.10.2024 № Б-с-1344, № Б-с-1345, №Б-с-1346, №Б-с-1347, які видані територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2021 р., 01.01.2022 р., 01.01.2023 р. та 01.01.2024 р. відповідно…».
Позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність бездіяльності не було доведено.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується. 
Пунктом 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Згідно із частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшуєтеся на два відсотки грошового утримання судді.
Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII зі змінами.
Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Суд вірно зазначив, що, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.
Відповідно до частини першої статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно із приписами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в чинній до 28 березня 2015 року редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ), на підставі якого ОСОБА_1 була вперше призначена на посаду судді.
Згідно із частиною першою статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом 2 частини четвертої цієї статті Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.
Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Згідно із пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці» та щомісячне грошове утримання суддів до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Судом було вірно встановлено, що до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає зарахуванню не тільки стаж безпосередньо перебування на посаді судді, а й половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, час роботи в органах прокуратури та стажистом в органах прокуратури та суді.
Матеріали справи містять копію диплому серії НОМЕР_1 , відповідно якого позивач у період з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року (04 роки 07 місяців 26 днів) навчалася у Харківському юридичному інституті, та закінчила повний курс за спеціальністю правознавство.
Таким чином, враховуючи наведені приписи законодавства, суд вважає, що до стажу роботи на посаді судді, який застосовується для встановлення їй щомісячного довічного грошового утримання, необхідно зарахувати половину періоду навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року.
Частиною другою статті 137 Закону №1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Суд вірно зазначив, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус суддів та судоустрій» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VІІІ, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту та стаж роботи у галузі права не менше як три роки.
Як було встановлено судом першої інстанції, згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 до обрання безстроково суддею Магдалинівського районного суду і зарахована до його штату, в період з 01.07.1987 року по 14.09.1998 року була прийнята в члени Дніпропетровської обласної комісії адвокатів, направлена для роботи адвокатом до ЮК Жовтневого району м.Дніпропетровська (запис №15 від 01.07.1987). Запис №16 від 14.09.1998 року звільнена за переводом до адвокатського об`єднання «Дніпропетровська «Центрально-міська юридична консультація».
В період з 15.09.1998 року по 10.12.1998 року позивач працювала адвокатом в адвокатському об`єднанні «Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація». Так, відповідно до запису №17 від 15.09.1998 року прийнята за переводом адвокатом в адвокатське об`єднання «Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація». Запис №18 від 10.12.1998 року звільнена з адвокатського об`єднання «Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація» в зв`язку з обранням суддею в Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що огляду на положення абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону №2862-ХІІ до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, а відповідно і для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає зарахуванню стаж роботи позивача на посаді адвоката.
Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Постанова у повному обсязі складена 11 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак 

суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш