ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року	Львів	Справа № 300/3020/24 пров. № А/857/2958/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року (суддя–Панікар І.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту рішення – не зазначено),
в адміністративній справі №300/3020/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 
про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі – відповідач –1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – відповідач –2), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 02.05.1993 по 02.08.1995; 2) визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №092950012419 від 29.01.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.05.1993 по 02.08.1995; 4) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії і встановлення переплати їй пенсії в сумі 28979 грн 21 коп за період з 20.06.2023 по 31.01.2024; 5) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок і виплачувати пенсію ОСОБА_1 , починаючи з 20.06.2023, з врахуванням наявності страхового стажу за період з 02.05.1993 по 02.08.1995. 
Відповідачі не визнали позовних вимог. В суді першої інстанції кожен подав окремий відзив, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №092950012419 від 29.01.2024. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 02.05.1993 по 02.08.1995. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відновити та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 29.01.2024, із врахуванням періоду її роботи з 02.05.1993 по 02.08.1995. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відповідно до задоволених вимог стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 484,48 грн.. Відповідно до задоволених вимог стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 484,48 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач-2 та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що при винесенні рішення судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач-2) покликається на те, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 02.05.1993 по 02.08.1995, оскільки прийнято на роботу в агрофірмі «Вася», що не відповідає назві підприємства на печатці якою засвідчено запис про звільнення, а в ЕПС відсутня інформація про перейменування. При цьому, обов`язок в наданні достатнього пакету документів законодавець покладає на позивача. Однак, позивач інші документи, які підтверджують обставини щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи не надала. Зазначає, що структурним підрозділом органу, що призначає пенсію визначено ГУ ПФУ в Чернівецькій області, отже, належним відовідачем за позовною вимогою щодо зобов`язання проведення перерахунку та виплати пенсії, починаючи з 20.06.2023 є ГУ ПФУ в Чернівецькій області. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач-2) просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
З рішення суду першої інстанції також не погодився відповідач-1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач-1) зазначає, що відмовлено у призначенні пенсії, посилаючись на відсутність необхідного страхового стажу. Наголошує, що трудову книжку позивача заповнено з порушенням вимог Інструкції про ведення трудових книжок працівників; оскільки прийнято на роботу в агрофірмі «Вася», що не відповідає назві підприємства на печатці якою засвідчено запис про звільнення, а в ЕПС відсутня інформація про найменування. Додаткових підтверджуючих документів на спорстування вищенаведеного, позивачем надано не було. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач-1) просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Позивач подав відзиви на апеляційні скарги, в якому просить в задоволенні апеляційних скарг відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги відповідачів необхідно залишити без задоволення. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 03.08.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській із заявою про призначення пенсії по віку (а.с.50). 
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. 
За результатами розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій прийнято рішення від 29.01.2024 №092950012419 про відмову у призначенні пенсії по віку у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (зв.а.с.7). 
Підставою для відмови було те, що страховий стаж складає 27 років 11 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по віку. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи період роботи з 02.05.1993 по 02.08.1995, оскільки прийнято на роботу в агрофірмі «Вася», що не відповідає назві підприємства на печатці якою засвідчено запис про звільнення, а в ЕПС відсутня інформація про найменування. 
В подальшому, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом повідомило позивача про встановлення переплати пенсії в сумі 28979,21 грн за період з 20.06.2023 по 31.04.2024 у зв`язку із безпідставно зарахованим до страхового стажу періоди роботи з 02.05.1993 по 02.08.1995 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.07.1980, оскільки назва підприємства при прийнятті не відповідає назві підприємства на печатці при звільненні (а.с.9). 
Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом. 

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.
Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.
Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо) (див. абзац другий пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Частиною другою цієї статті встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Відповідно до частини третьою статті 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Нормами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Наведені правові норми дають підстави дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи. 
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивач подала до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку. 
Судом встановлено, що відповідачем-1 не зараховано період роботи позивача з 02.05.1993 по 02.08.1995 до страхового стажу, оскільки прийнято на роботу в агрофірмі «Вася», що не відповідає назві підприємства на печатці якою засвідчено запис про звільнення, а в ЕПС відсутня інформація про найменування. 
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. 
З дослідження копії трудової книжки серії НОМЕР_2 позивача містяться такі відомості: наявний запис про роботу у агрофірмі «Воля», а саме остання була 27.04.1994 прийнята на роботу в агрофірму «Воля» барменом в кав`ярню «Колійову», звідки 02.08.1995 була звільнена та запис завірено печаткою ЗАТ «МПС» за підписом генерального директора (а.с.53-55). 
Представником позивача, надано відповідь на безкоштовний запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідно до змісту якого судом встановлено, що дані в реєстрі щодо агрофірми «Воля» та агрофірми «Край» відсутні (зв.а.с.17). 
Припинення державної реєстрації ЗАТ «МПС» як юридичної особи відбулось 30.12.2005, що підтверджується відповіддю на безкоштовний запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.14). 
Окрім того, на адвокатський запит Комунальною установою «Трудовий архів» Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківській області надано лист, відповідно до змісту якого, встановлено, що будь-яких документів агрофірми «Воля» чи ЗАТ «МПС», які б могли підтвердити трудовий стаж та реорганізацію агрофірми «Воля» в ЗАТ «МПС» на зберігання в КУ «Трудовий архів» Снятинської міської ради не надходило, внаслідок чого, надати необхідні документи немає можливості (зв.а.с.9).
Так, для підтвердження роботи саме в агрофірмі «Воля», позивачкою надано трудову книжку ОСОБА_2 № НОМЕР_3 (а.с.8), за змістом якої наявні записи про те, що останній:- 01.08.1992 прийнятий на роботу менеджером кав`ярні «Колійова» ВКО при агрофірмі «Край»; - 11.06.1993 ВКО при агрофірмі «Край» реорганізовано у агрофірму «Воля», яка є правонаступником ВКО при агрофірмі «Край», згідно рішення загальних зборів від 15.03.1993 № 8; - 23.12.1994 ЗАТ «МПС» створено у відповідності до установчого договору засновників шляхом реорганізації АПФ «Воля» і є її правонаступником згідно протоколу № 1 від 11.11.1994; - 01.04.2000 звільнився з ЗАТ «МПС». 
Окрім того, в матеріалах справи наявна трудова книжка ОСОБА_3 № НОМЕР_4 (а.с.20-21), відповідно до змісту якої наявні записи про те, що останній: - 22.02.1993 – прийнятий на роботу офіціантом в АПФ «Воля»; - 23.12.1994 – ЗАТ «МПС» створено у відповідності до установчого договору засновників шляхом реорганізації АПФ «Воля» і є її правонаступником згідно протоколу №1 від 11.11.1994; - 10.04.2000 звільнився з ЗАТ «МПС».
В трудовій книжці ОСОБА_4 наявні також записи про те, що остання 29.12.1990 була прийнята на роботу у виробничо-комерційне об`єднання при агрофірмі «Край» та 21.11.1994 у зв`язку з реорганізацією ВКО в ЗАТ «МПС» переведена на посаду діловода-бухгалтера-касира, з посиланням на протокол установчих зборів № 1 від 11.11.1994 (а.с.13). 
Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивача було прийнято на таку роботу. 
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IVпередбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цьогоЗаконуза даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
За змістом статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII(далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 1.1.Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (пункт 2.2 Інструкції №58).
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4.Інструкції №58). 
Посилання відповідача на те, що записи містять недоліки, а саме прийнято на роботу в агрофірмі «Вася», що не відповідає назві підприємства на печатці якою засвідчено запис про звільнення, а в ЕПС відсутня інформація про найменування, судом до уваги не беруться, оскільки позивач не може нести відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок і як наслідок, позбавлятися права соціального захисту. При цьому, уважне дослідження рукописного напису відповідної Агрофірми зумовлює висновок про найменування «Воля», а не «Вася». 
Враховуючи викладене, вказані відповідачем недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. Позивач жодним чином не впливав на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки. 
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки. 
До того ж, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. 
В той же час, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження її трудового стажу у спірні періоди. Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач протиправно не зараховано період роботи з 02.05.1993 по 02.08.1995. 
Відносно доводів апеляційної скарги відповідача-2 в частині проведення перерахунку та виплати пенсії, починаючи з 20.06.2023, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч.1 ст.44 Закону №1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. 
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Порядок №22-1). 
Пунктом 1.1 Порядку №22-1 визначено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Заява, зокрема, про перерахунок пенсії, може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року №13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за №991/27436. 
За змістом п.1.3 Порядку №22-1, заява про перерахунок пенсії може бути подана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів) (абз.6 п.1.9 Порядку №22-1).
Розділ II Порядку №22-1 передбачає подачу документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.
Судом встановлено, що позивачу призначалася пенсія по віку, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в ході судового розгляду з`ясовано, що підстави для припинення такої виплати бути протиправними, внаслідок чого, суд першої внстанції дійшов вірного висновку, що для забезпечення верховенства права в спірних правовідносинах, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з моменту такого припинення, а саме з 29.01.2024, та з урахуваннями висновків суду щодо можливості зарахування до стажу період роботи останньої з 02.05.1993 по 02.08.1995. 
Таким чином, доводи апеляційних скарг відповідачів висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до їх переоцінки та незгоди з ними, а отже є безпідставними. 
Водночас, колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог не оскаржене позивачем в апеляційному порядку, а тому згідно приписів статті 308 КАС України не являється предметом апеляційної перевірки. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року в адміністративній справі №500/4254/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська