ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 420/26682/25
адміністративне провадження № К/990/44999/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді Блажівської Н.Є.,
суддів: Желтобрюх І.Л., Шишова О.О.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року (суддя Стефанов С.О.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2025 року (судді: Коваль М.П., Осіпов Ю.В., Скрипченко В.О.)
у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС в Одеській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі також - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі також - Відповідач, ГУ ДПС), в якому просила: 
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС від 8 листопада 2016 року №0024401301 та №0024421301;
- стягнути з ГУ ДПС за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму основного боргу -23 153,00 грн, інфляційні нарахування 33 418,26 грн, 3% річних 6 070,25 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач покликалась на те, що нею не було отримано додаткового блага та грошові кошти в розмірі 28 392,76 грн не підлягали включенню до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу ОСОБА_1 за 2015 рік. Вказувала, що під час розгляду справи № 520/522/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі також - АТ «Ощадбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором АТ «Ощадбанк» не приймало рішення про анулювання (прощення) боргу ОСОБА_1 за кредитним договором від 20 вересня 2006 року № 916-н та продовжує стягнення заборгованості.
1.2. Короткий зміст оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду та надано Позивачу 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали шляхом надання заяви/клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами, із зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
Висновок суду першої інстанції щодо пропуску Позивачем строку звернення до суду ґрунтується на тому, що предметом оскарження у цій справі є податкові повідомлення-рішення за 2016 рік, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернулась 31 липня 2025 року. При цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що існували непереборні обставини, які перешкоджали їй звернутися до суду Позивачем не надано та в позовній заяві не зазначено; заява про поновлення строку звернення із зазначенням поважних причин порушення строку звернення до суду із цим позовом до суду надана не була.
Представник Позивача надіслав заяву про усунення недоліків через систему "Електронний суд" 19 серпня 2025 року. В заяві представник Позивача зазначив, що з урахуванням листа ПАТ «Ощадбанк» від 30 серпня 2016 року № 15-05н/40, яким банк повідомляв про анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором від 20 вересня 2006 року № 916-н, ОСОБА_1 станом на 2016 рік погодилась з висновками контролюючого органу, що нею було отримано додаткове благо, яке підлягало оподаткуванню відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 162 Податкового кодексу України (далі - ПК України), вважала оскаржувані податкові повідомлення-рішення законними та сплати зобов`язання за ними. Також вказала, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення не тільки не порушували прав Позивача, а навпаки покращували її становище, оскільки відповідно до вказаного листа АТ «Ощадбанк», підстави вважати який помилковим були відсутні, їй було прощенно борг у розмірі 108 456,50 грн.
Водночас представник Позивача покликався на те, що лише після ухвалення Одеським апеляційним судом постанови від 17 квітня 2025 року у справі №520/533/13-ц за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, Позивач отримала об`єктивну можливість усвідомити протиправність податкових повідомлень - рішень від 8 листопада 2016 року №0024401301 та №0024421301 та зібрати належні докази для їх оскарження. Водночас вказував, що повний текст вказаного судового рішення було доставлено до підсистеми «Електронний суд» 11 червня 2025 року, та саме з вказаної дати слід відраховувати строк на оскарження податкових повідомлень-рішень. При цьому, наголошував на тому, що податкові повідомлення-рішення, саме на момент їх прийняття не порушували прав Позивача та лише після з`ясування обставин, що прощення боргу не було, відбулось порушення її прав.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду та повернуто позовну заяву.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не доведено наявності об`єктивних та непереборних причин пропуску строку звернення до суду з огляду на наступне:
- оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 8 листопада 2016 року №0024401301 та №0024421301 є актами індивідуальної дії, які породжують для платника податків юридичні наслідки з моменту їх прийняття. Отже, саме з листопада 2016 року Позивач повинна була усвідомлювати наявність правових наслідків для себе та мала можливість їх оскаржити у встановленому законом порядку;
- законодавство не ставить початок перебігу процесуального строку у залежність від суб`єктивної оцінки особи про доцільність чи вигідність оскарження акта. Позивач не може посилатися на власне тлумачення вигідності або невигідності податкових повідомлень-рішень як на об`єктивну перешкоду для реалізації права на позов;
- посилання на те, що податкові повідомлення-рішення начебто покращували становище боржника не свідчить про існування непереборних обставин, які позбавляли Позивача можливості реалізувати право на звернення до суду. Натомість обрання очікувальної позиції є проявом суб`єктивної волі особи, а не поважною причиною пропуску строку;
- безпідставне поновлення пропущеного строку після майже дев`яти років з моменту прийняття податкових повідомлень-рішень призвело б до порушення стабільності правовідносин і суперечило б принципу належного урядування;
- Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від її волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку;
- жодних об`єктивних причин пропущення строку на звернення до суду Позивачем у заяві про поновлення процесуального строку не наведено;
- сторона Позивача просить нівелювати взагалі інститут строку на звернення до суду з позовом, надавши перевагу в такий спосіб Позивачу.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 9 жовтня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Тарановського Дмитра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року - без змін.
У постанові апеляційний суд погодився з тими висновками, що cформував суд першої інстанції, а також зазначив наступне:
- Позивачем в заявах по суті справи визнається, що оскаржувані у межах даної справи податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС від 8 листопада 2016 №0024401301 та №0024421301 нею отримано у листопаді 2016 року, не оскаржено в адміністративному або судовому порядку та сплачено відповідно до вказаних податкових повідомлень-рішень штрафні (фінансові) санкції. Отже, Позивач була обізнана про проведену перевірку та порушення, виявлені посадовими особами контролюючого органу, негативним наслідком яких для платника податків є винесення податкових повідомлень-рішень;
- розгляд справи №520/533/13-ц жодним чином не створював для Позивача юридичних чи фактичних перешкод для звернення до суду з даним позовом про оскарження відповідних податкових повідомлень-рішень, не зумовлював зупинення перебігу процесуального строку та не обмежував реалізацію Позивачем належних їй процесуальних прав;
- посилання Позивача на те, що про порушення своїх прав вона дізналась тільки після ознайомлення із постановою Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року у справі №520/533/13-ц підлягають критичній оцінці, оскільки жодних доказів того, що Позивач не мала можливості дізнатись про обставини, з якими вона пов`язує порушення своїх прав, до суду не надано. Водночас, про заперечення ПАТ "Ощадбанк" факту анулювання боргу Позивач мала можливість дізнатись ще у січні-лютому 2024 року із поданих представником ПАТ "Ощадбанк" письмових заперечень під час розгляду в межах справи №520/533/13-ц її заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, просить скаувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.
Вважає, що оскарженні рішення судів першої та апеляційної інстанції були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що судами попередніх інстанцій положення пункту 56.19 статті 56 ПК України та статті 122 Кодексу адміністративного судочнства України (далі - КАС України) застосовано без врахування наступного правового висновку викладеного Верховним Судом в постанові від 16 липня 2025 року у справі №500/2276/24: ««В аспекті наведеного, повертаючись до змісту правовідносин цієї справи, Велика Палата вважає, що суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права, зокрема дійшовши висновку, що норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, а тому має перевагу в застосуванні правовідносин у цій справі.»
Зазначає про необхідності формулювання правового висновку щодо застосування статті 122 КАС України, а саме визначення початку перебігу строку на звернення до адміністративного суду саме з порушення права. При цьому покликається на те, що законодавцем не встановлено можливості перегляду податкових повідомлень-рішень за нововиявленими обставинами та відсутня можливість в адміністративних судах на застосування переривання строків позовної давності, з огляду на те, що строк на звернення до адміністративного суду є спеціальною нормою процесуального права. Водночас вказує, що при формуванні висновку щодо застосування статті 122 КАС України має бути сформовано та надано відповіді на наступні питання:
- чи є поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач?;
- чи є підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду у разі коли Позивач знав про існування рішення, однак не міг довідатись про його незаконність за незалежних від нього обставин?
Позивач стверджує, що у період з 2016 року по січень-лютий 2024 року знала про існування лише листа ПАТ "Ощадбанк" від 30 серпня 2016 року, який було направлено на адресу податкового органу та який свідчить про анулювання боргу, водночас про існування повідомлення від 17 січня 2015 року, сформованого на її ім`я та яке свідчить про те, що борг фактично не прощено, вона не знала. Останнє було отримано нею лише в 2024 році під час розгляду справи № 520/522/13-ц. При цьому вказує, що остаточну та юридично значиму ясність в питанні щодо анулювання (прощення) боргу ОСОБА_1 за кредитним договором від 20 вересня 2006 року № 916-н було досягнуто після ухвалення Одеським апеляційним судом постанови від 17 квітня 2025 року у справі №520/533/13-ц, якою, як стверджує Позивач, було встановлено наступне: податкові повідомлення-рішення від 8 листопада 2016 року були видані на підставі листа банку про «анулювання боргу»; одночасно банк зберігав право вимоги і продовжував стягнення тієї ж заборгованості; фактичного припинення зобов`язання перед банком не відбулося, а отже, податковий орган помилково визнав виникнення «додаткового блага». А отже, на думку Позивача, лише з 11 червня після находження через підписистему «Електронний суд», повного тексту зазначеної постанови вона отримала об`єктивну можливість усвідомити протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень і зібрати належні докази для їх оскарження.
Вказує, що судами першої та апеляційної інстанції не було застосовано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20. При цьому покликається на те, що їй стало відомо про порушення її права саме з постанови Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року у справі № 520/533/13- ц, з огляду на те, що до моменту звернення до суду АТ «Ощадбанк» вона мала чітке усвідомлення, що податкові повідомлення-рішення від 8 листопада 2016 року були видані на підставі листа банку про «анулювання боргу» та мають законний характер.
Просить відійти від формального підходу обчислення строків звернення до адміністративного суду та врахувати те, що на сьогоднішній день ОСОБА_1 має діючу заборгованість перед банком у розмірі 7685,68 дол. США та 2 280 грн, при тому що вона сплатила державі, в особі податкового органу кошти у розмірі 23153 грн що станом на 2016 рік складало близько 1470 дол. США.
Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.
3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
3.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах.
Питання додержання строку звернення до суду з позовом в частині оскарження податкових повідомлень-рішень (як у випадку використання процедури адміністративного оскарження спірного рішення, так і у випадку її не використання) було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом і станом на сьогодні практика Верховного Суду з цього питання є сформованою і усталеною.
26 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №580/3469/19, у якій сформулював висновок про те, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 Податкового кодексу України.
Виходячи з наведених вище мотивів, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок: «Норма пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті» .
Колегія суддів зазначає, що, незважаючи на те, що правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові безпосередньо стосується застосування пункту 56.19 статті 56 ПК України при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження, Верховний Суд у складі судової палати також більш широко виклав і новий підхід у тлумаченні пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 Податкового кодексу України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, що мало бути враховано у подальшому правозастосуванні при вирішенні аналогічних питань. Цей висновок фактично мав універсальний характер.
У розвиток зазначеного правового підходу у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював наступний правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24 погодилася із правильністю наведених вище висновків судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. У пункті 17 означеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК України).
Таким чином, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (без використання процедури досудового вирішення спору) становив шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №140/1770/19 зауважила, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). Вжите у частині другій статті 122 КАС твердження «особа повинна була дізнатися» слід розуміти як презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.
При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про дійсний стан свого права (інтересу) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Аналогічний підхід до тлумачення поняття «повинен був дізнатися», що вжите у статті 122 КАС України, неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 червня 2021 року (справа № 805/4179/18-а), від 26 травня 2021 року (справа № 320/1778/20), від 28.05.2021 (справа №521/21455/16-а), від 31 березня 2021 року (справа № 240/12017/19), від 21.02.2020 (справа №340/1019/19), від 29 листопада 2024 року (справа №420/6633/23), від 10 квітня 2025 року (справа № 380/9517/23).
Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що предметом оскарження в даній справі є податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС від 8 листопада 2016 року №0024401301 та №0024421301. Водночас позовна заява була подана 7 серпня 2025 року.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Позивачем в заявах по суті справи визнається, що оскаржувані у межах даної справи податкові повідомлення-рішення нею було отримано у листопаді 2016 року, не оскаржено в адміністративному або судовому порядку та сплачено відповідно до вказаних податкових повідомлень-рішень штрафні (фінансові) санкції.
Суд наголошує на тому, що Позивачем не заперечується наявність у неї шестимісячного строку для звернення до суду з цим позовом, у зв`язку з не використанням досудового вирішення спору (адміністративного оскарження). В той же час, Позивач вважає, що лише після ухвалення Одеським апеляційним судом постанови від 17 квітня 2025 року, у справі №520/533/13, повний текст якої нею було отримано 11 червня 2025 року вона отримала об`єктивну можливість усвідомити протиправність податкових повідомлень - рішень від 8 листопада 2016 року №0024401301 та №0024421301 та зібрати належні докази для їх оскарження. При цьому Позивач наголошує на тому, що податкові повідомлення-рішення саме на момент їх прийняття не порушували її прав, а навпаки покращували її становище як боржника, та лише після з`ясування обставин, що прощення боргу не було, відбулось порушення її прав
Критично оцінуючи наведені вище твердження Позивача апеляційний суд констатував, що жодних доказів того, що Позивач не мала можливості дізнатись про обставини, з якими вона пов`язує порушення своїх прав, до суду не надано. 
Як встановлено судом апеляційної інстанції про заперечення ПАТ "Ощадбанк" факту анулювання боргу Позивач мала можливість дізнатись ще у січні-лютому 2024 року із поданих представником ПАТ "Ощадбанк" письмових заперечень під час розгляду в межах справи №520/533/13-ц її заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
Також Суд звертає увагу на те, що з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що в ухвалі Київського районного суду міста Одеси від 14 лютого 2024 року (залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року), якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зазначено наступне: «Судом досліджено надане до заперечення представником АТ "Ощадбанк" повідомлення №28/01-19/449/916-н від 17.01.2015 року, отримане ОСОБА_1 26.01.2015 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення.
В зазначеному повідомленні АТ "Ощадбанк" повідомляє, що непогашену частину кредитної заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 6785,59 доларів США було відшкодовано банком за рахунок резерву відповідно до вимог законодавства та відображено, що інформацію у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку.
При цьому в повідомленні звернуто увагу, що відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення претензійно-позовної роботи банку. Також в повідомленні зазначено, що Банк зберігає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України.».
Крім того Одеський апеляційний суд в постанові від 14 листопада 2024 року зазначив, що АТ «Ощадбанк» у запереченнях, додаткових поясненнях, відзиві на апеляційну скаргу заперечує факт погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, вказує, що дійсно Постановою правління відшкодовано за рахунок спеціального резерву суму в розмірі 8785,59 дол. США безнадійну заборгованість заявника, яка не є підставою для припинення погашення заборгованості.
Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Крім того, Позивачем до позовної заяви додано лист АТ «Ощадбанк» № 55/5.6-02/17579/2024 від 15 лютого 2024 року, яким у відповідь на адвокатський запит від 5 лютого 2024 року адвокату Позивача було надано копію витягу з Постанови Правління АТ «Ощадбанк» від 30 лютого 2024 року № 1145 в частині відшкодування безнадійної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 916-н від 20 вересня 2006 року.
В пункті 43 зазначеного Витягу вказано наступне: «Філії - Одеському обласному управлінню АТ «Ощадбанк» ( ОСОБА_2 ) вжити повний комплекс заходів щодо стягнення відшкодованої за рахунок спеціального резерву безнадійної заборгованості згідно з вимогам Положення про організацію роботи з проблемними активами в установах АТ «Ощадбанк» віл 21.05.2012 № 284, по відомити…, ОСОБА_1 , …або рекомендованими листами з повідомленням про вручення, або шляхом надання боржникам особисто під підпис повідомлення про відшкодування за рахунок спеціального резерву кредитної заборгованості за збереженням права АТ «Ощадбанк» вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України.»
За наведеного Суд не може не погодитись з висновком суду апеляційної інстанції, що Позивач вже на початку 2024 року мала бути обізнана про наявність обставин, з якими вона пов`язує порушення своїх прав та інтересів, а розгляд справи №520/533/13-ц жодним чином не створював для Позивача юридичних чи фактичних перешкод для звернення до суду з даним позовом про оскарження податкових повідомлень-рішень від 8 листопада 2016 року №0024401301 та №0024421301, не зумовлював зупинення перебігу процесуального строку та не обмежував реалізацію Позивачем належних їй процесуальних прав.
Позивач, покликаючись на неврахування судами попередніх інстанцій правового висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24, водночас наводить цитату з вказаної постанови, яка стосується випадку оскарження податкового повідомлення-рішення, яке було оскаржено в досудовому (адміністративному) порядку. Водночас за обставин цієї справи податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку оскаржені не були.
Доводи касаційної скарги в частині встановлення в мотивувальній частині постанови Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року у справі №520/533/13-ц певних обставин не відповідають дійсності, оскільки або взагалі не встановлювались судом або є вирваними з контексту та такими, що були відомі Позивачу ще до ухвалення вказаної постанови.
Аналізуючи обґрунтованість заявлених Позивачем підстав касаційного оскарження, колегія суддів зазначає, що у касаційній скарзі Позивач просить сформувати висновок та надати відповіді на наступні запитання: чи є поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; чи є підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду у разі коли позивач знав про існування рішення, однак не міг довідатись про його незаконність за незалежних від нього обставин.
Надання оцінки поважності причин пропуску строку на звернення до суду та наявності підстав для його поновлення здійснюється в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи. А отже питання щодо яких Позивач у касаційній скарзі просить сформувати правові висновки стосуються оцінки фактичних обставин в кожній конкретній справі та відповідь на них може бути надана виходячи з індивідуальних особливостях фактичних обставин саме конкретної справи.
Водночас Суд звертає увагу на те, що Позивачем у касаційній скарзі не наведено, а судом не встановлено, як перше питання пов`язане з обставинами саме цієї справи. Відповідь на друге питання з урахуванням обставин цієї справи була надана судом, а саме судом апеляційної інстанції встановлено, що ще на початку 2024 року Позивач мала бути обізнана про наявність обставин, які на її думку, свідчать про протиправність оскаржуваних індивідуальних актів.
Отже, перевіривши наведене Позивачем обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду у взаємозв`язку із висновками судів попередніх інстанцій, що слугували підставою для повернення позовної заяви, суд касаційної інстанції вважає їх таким, що у повному обсязі ґрунтується на суб`єктивному ставленні Позивача до наведених нею обставин. Водночас зазначені доводи жодним чином не можуть сприйматись як об`єктивні перешкоди, які не залежали від волі Позивача та дійсно унеможливили звернення до суду у визначені законодавством строки
Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає, що Позивач не довела наявності поважних причин такого пропуску строку звернення до суду.
Підсумовуючи викладене у сукупності, суд касаційної інстанції не може не погодитись із висновком апеляційного суду, що Позивач у цій справі пропустила строк звернення до суду. Сукупність обставин у цій справі, наведених у судах першої та апеляційної інстанцій, вказує на те, що Позивачем у спірний період не було вчинено усіх залежних та можливих від неї дій, які б свідчили про бажання та дійсний намір реалізації наданого законом процесуального права на подання адміністративного позову. При цьому поважних причин пропуску такого строку Позивач не навела.
Така поведінка Позивача не може бути визнана сумлінною, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для поновлення Позивачу пропущеного строку звернення до суду.
Аргументи касаційної скарги про неправильність зроблених судами висновків є безпідставними та зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин, що не узгоджується з приписами статті 341 КАС України.
З огляду на викладені у касаційній скарзі доводи Суд прийшов до висновку, що немає підстав, передбачених процесуальним законодавством, для задоволення цієї касаційної скарги.
Касаційна скарга не містить інших відомостей про обставини, які б давали підстави для поновлення строку звернення до суду, а також свідчили б про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при ухваленні судових рішень, а тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції й задоволення касаційної скарги відсутні.
3.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуті в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 345, 350, 355, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя Н.Є. Блажівська
Судді І.Л. Желтобрюх  
О.О. Шишов