ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17596/22 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Мельничука В.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Янкового Миколи Вікторовича на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року, суддя Горобцова Я.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Апарату Верховної Ради України, в якому просила:
- визнати протиправним і скасувати Розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України від 08.06.2022 № 805-к про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника-консультанта народного депутата України восьмого скликання ОСОБА_2 ;
- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді помічника-консультанта народного депутата України восьмого скликання ОСОБА_2 .
Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.11.2022 розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
На виконання положень Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.
Ухвалою від 22.06.2023 адміністративну справу прийнято до провадження судді Київського окружного адміністративного суду та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням Київського окружного адміністративного суду, представник ОСОБА_1 - Янковий Микола Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 розпорядженням Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України №272-к від 28.02.2017 була зарахована з 01.03.2017 на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 на час його депутатських повноважень (патронатна служба) та їй встановлено заробітну плату в сумі 13000 грн. на місяць.
Відповідно до розпорядження Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України №1349-к від 28.08.2019 ОСОБА_1 - помічнику-консультанту народного депутата України ОСОБА_2 надано з 21.08.2019 по 14.06.2020 відпустку для догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку.
Розпорядженням Апарату Верховної Ради України № 962-к від 11.06.2020 ОСОБА_1 - помічнику-консультанту народного депутата України восьмого скликання ОСОБА_2 надано відпустку для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, з 15.06.2020 по 15.12.2020.
Розпорядженням Апарату Верховної Ради України №2024-к від 15.12.2020 ОСОБА_1 - помічнику-консультанту народного депутата України восьмого скликання ОСОБА_2 надано відпустку для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, з 16.12.2020 по 16.06.2021.
Розпорядженням Апарату Верховної Ради України № 944-к від 16.06.2021 ОСОБА_1 - помічнику-консультанту народного депутата України восьмого скликання ОСОБА_2 надано відпустку для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, з 17.06.2021 по 17.12.2021.
Розпорядженням Апарату Верховної Ради України №2185-к від 16.12.2021 ОСОБА_1 - помічнику-консультанту народного депутата України восьмого скликання ОСОБА_2 надано відпустку для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, з 18.12.2021 по 18.06.2022.
10.06.2022 ОСОБА_1 звернулась до Апарату Верховної Ради України із заявою про надання їй відпустки для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, з 19.06.2022 по 19.12.2022.
Разом з тим, керівництвом Апарату Верховної Ради України було видано Розпорядження № 805-к від 08.06.2022, яким ОСОБА_1 було звільнено 18.06.2022 з посади помічника-консультанта народного депутата України Верховної Ради України восьмого скликання ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням повноважень народного депутата України відповідно до пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та статті 92 Закону України «Про державну службу».
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні і здійснює свої повноваження, визначені Конституцією України. Згідно із частиною першою статті 76 Конституції України конституційний склад Верховної Ради України - чотириста п`ятдесят народних депутатів України, які обираються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування строком на п`ять років. Зазначена в Конституції України кількість - чотириста п`ятдесят народних депутатів України - є верхньою межею кількісного складу Верховної Ради України.
Повноваження народних депутатів України визначаються Конституцією та законами України (частина 4 статті 76 Конституції України).
Відповідно до частини 1 статті 78 Конституції України народні депутати України здійснюють свої повноваження на постійній основі, а статус народного депутата України визначається виключно законами України (пункт 21 частини 1 статті 92 Конституції України).
Закон України «Про статус народного депутата України» визначає статус (права, обов`язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України є обраний відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів України» представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.
Повноваження народного депутата починаються після складення ним присяги на вірність Україні перед Верховною Радою України з моменту скріплення присяги особистим підписом під її текстом та припиняються з моменту відкриття першого засідання Верховної Ради України нового скликання (стаття 2 Закону України «Про статус народного депутата України»),
Повноваження народного депутата України також можуть бути припинені достроково з підстав, визначених частинами другою - шостою статті 81 Конституції України, статтею 4 Закону України «Про статус народного депутата України».
Отже, строк повноважень народного депутата України визначається, зокрема, з урахуванням положень частини другої та четвертої статті 79, статті 81 Конституції України, статті 2 Закону України «Про статус народного депутата України»: повноваження народного депутата України починаються після складення ним присяги на вірність України перед Верховною Радою України з моменту скріплення присяги особистим підписом під її текстом; повноваження народного депутата України припиняються одночасно з припиненням повноважень Верховної Ради України, з моменту відкриття першого засідання Верховної Ради України нового скликання або з дня припинення повноважень народного депутата України достроково.
Тобто, народний депутат України, зважаючи на його правовий статус, визначений спеціальним законодавством України, у своїй діяльності обмежується строком депутатських повноважень, який, у свою чергу, може збігатися зі строком повноважень Верховної Ради України, або бути коротшим - у разі припинення повноважень народного депутата України достроково (в індивідуальному порядку чи з інших підстав, визначених відповідно до положень частин другої і третьої статті 81 Конституції України).
Народні депутати України для виконання своїх повноважень мають штат помічників-консультантів.
Відповідно до положень чинного законодавства України правовий статус, умови діяльності та особливості регулювання трудових відносин, оплата праці помічників-консультантів народного депутата України визначені статтею 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та Положенням про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 за №379/95- ВР (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Положеннями частини 2 статті 92 Закону України «Про державну службу» посада помічника-консультанта народного депутата України віднесена до посад патронатної служби.
Вказані акти є спеціальними законодавчими актами для цієї категорії публічних службовців.
Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку із достроковим припиненням повноважень Верховної Ради України восьмого скликання, повноваження народного депутата України ОСОБА_3 відповідно до частини 3 статті 81 Конституції України були достроково припиненні 29.08.2019, і Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 579-к від 29.08.2019 він був звільнений з посади народного депутата України та заступника голови Комітету Верховної Ради України з питань державного будівництва, регіональної політики та місцевого самоврядування.
Разом з тим, ОСОБА_1 була зарахована на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на час його депутатських повноважень, яка віднесена до патронатної служби (частина 1 статті 92 Закону України «Про державну службу»).
Згідно із частинами 2 та 4 статті 92 Закону України «Про державну службу» працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи або на час діяльності депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений. Трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи або припинення діяльності депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби.
На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 391, 41-431, 492 та частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України (частина 4 статті 92 Закону України «Про державну службу»).
Тобто, на усіх працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, окрім:
- продовження дії строкового договору на невизначений строк (стаття 39 Кодексу законів про працю України);
- додаткових підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов (стаття 41 Кодексу законів про працю України);
- переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (стаття 42 Кодексу законів про працю України);
- переважного права на укладення трудового договору у разі повторного прийняття на роботу (стаття 42 і Кодексу законів про працю України);
- розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) (стаття 43 Кодексу законів про працю України);
- розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця без попередньої згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) (стаття 43 і Кодексу законів про працю України);
- порядку вивільнення працівника (стаття 492 Кодексу законів про працю України);
- частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, якою встановлено заборону звільнення з ініціативи роботодавця, зокрема, жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина 6 статті 179).
Таким чином доводи позивача щодо її незаконного звільнення не грунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки що вона перебувала на патронатній служби і строк дії її трудового договору закінчився у зв`язку із достроковим припинення повноважень народного депутата України Верховної Ради України восьмого скликання ОСОБА_2 , помічником-консультантом якого вона працювала, а заборона звільнення з ініціативи роботодавця, зокрема, жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина 6 статті 179), та яка передбачена частиною 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, на працівників патронатної служби не поширюється.
Водночас, в оскаржуваному Розпорядженні Апарату Верховної Ради України № 805-к від 08.06.2022 вказано норми матеріального права, на підставі яких відбулось звільнення позивачки, а саме: відповідно до пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України, частини 3 статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та статті 92 Закону України «Про державну службу», а тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, доводи позивачки, що в Розпорядженні не було чітко зазначено норму закону, на підставі якої відбулось її звільнення, а лише міститься посилання на роз`яснення Комітету Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та організації роботи Верховної Ради України № 04-28/04-2022-105203 від 30.06.2022, спростовуються текстом самого оскаржуваного Розпорядження.
Щодо права позивачки на право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати при звільнення відповідно до частини 6 статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України», то вони є безпідставними, оскільки з урахуванням змін, які були внесенні до цієї норми Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ, така грошова допомога виплачується у розмірі середньої місячної заробітної плати, а не у розмірі тримісячної заробітної плати.
Разом з тим, при звільнені з позивачем проведено фінансові розрахунки, що підтверджується розрахунковими листами за червень та серпень 2022 року та не заперечується нею у позові. Листом Управління кадрів Апарату Верховної Ради України від 31.08.2022 №20/17-2022/145278 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність з`явитися до Управління кадрів для одержання трудової книжки, а також повідомлено про її звільнення з посади помічника-консультанта народного депутата України восьмого скликання ОСОБА_2 . 
Також колегія суддів зауважує, що робота помічника народного депутатат носить строковий характер їхніх трудових відносин, що випливає із Закону України «Про статус народного депутата України». Помічники працюють за строковим трудовим договором, що передбачає припинення трудових відносин у разі закінчення строку повноважень депутата або за його письмовим поданням, навіть без вказання причин звільнення.
Отже, ОСОБА_1 була звільнена з дотриманням положень трудового законодавства України, Закону України «Про статус народного депутата України» та Закону України «Про державну службу», а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Щодо нових доказів, які позивач подала вже до суду апеляційної інстанції, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки вони подані з порушенням термінів іх подання.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що питання невірного розрахунку під час звільнення, непроведення розрахунку чи не виплати певних виплат, позивач в даній справі не заявляла і суд таких вимог не розглядав.
Позовні вимоги, які заявила позивач, стосувались скасування розпорядження про звільнення та поновлення на роботі. Саме ці вимоги були предметом в суді першої інстанції та щодо них суд ухвалдив оскаржуване рішення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Янкового Миколи Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року - без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Мельничук В.П.