Справа № 946/6234/25 
Провадження № 2/946/1307/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі головуючого судді Пащенко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Топтигіної О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості та визнання права власності на частку будинку,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості та визнання права власності на частку будинку. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2001 року, укладеного на Бессарабській товарній біржі, вона є власницею частки житлового будинку по АДРЕСА_1 . Згідно вказаного договору сторони досягли всіх суттєвих умов та виконали договір у повному обсязі. Враховуючи викладене, позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2001 року, посвідчений Бессарабською товарною біржею на частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , дійсним та визнати за нею право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по АДРЕСА_2 .
В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. 20.01.2026 року представник позивачки надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, сповіщена про дату, час та місце судового розгляду належним чином, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надала, відзив на позовні вимоги не надала, тому суд відповідно до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивачки.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2001 року, а саме, частки житлового будинку по АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , власницею вказаної частки житлового будинку стала ОСОБА_3 (а.с.10).
Всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2001 року сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.5 договору квартира продана за 2000,00 грн., які отримані продавцем до підписання договору.
На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований.
Договір купівлі продажу нерухомого майна від 09.08.2001 року, посвідчений Бессарабською товарною біржею, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис.
Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 25.08.1994 року після укладення шлюбу із ОСОБА_4 . ОСОБА_3 присвоєно прізвище « ОСОБА_5 » (а.с.6).
Згідно рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №2252-VII від 29.12.2022 року (Додаток 1) провулок Чкалова 1 перейменовано на провулок Українського фронту 1.
Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №1148 від 31.07.2025 року власниками житлового будинку по АДРЕСА_3 , зареєстровані: ОСОБА_6 (3/4 часток) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2-6451 від 05.12.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Богдан О.М., та ОСОБА_3 (1/4 частка) на підставі договору купівлі-продажу нерухомості №170.01 від 09.08.2001 року, посвідченого Бессарабською товарною біржою, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книзі реєстру за №45-48 від 10.08.2001 року.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.01.2026 року ОСОБА_7 зареєстрована власницею 1/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомості №170.01 від 09.08.2001 року, посвідченого Бессарабською товарною біржою.
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року.
Згідно ст.ст.128,224,227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.
Відповідно до роз`яснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, із змінами від 25.05.1998 року «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.
При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК України на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною.
На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі.
Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року №121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1. д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис.
Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею».
Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (09.08.2001 року) - договір купівлі- продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на частку житлового будинку, що відчужується.
Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне.
При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація 09.08.2001 року за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частку житлового будинку по АДРЕСА_3 , здійснена відповідно до діючого на той час законодавства.
З огляду на вищевказане та враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним.
У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості та визнання права власності на частку будинку.
Керуючись ст.ст.12,13,76,81,83,223,258,259,263,265,268,272,273,280-289,354,355 ЦПК України, ст.47, 224, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , до ОСОБА_2 , зареєстрованою або знятою з реєстраційного обліку місця проживання не значиться, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості та визнання права власності на частку будинку – задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09 серпня 2001 року, посвідчений Бессарабською товарною біржею на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: 	Т.П.Пащенко