КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 759/982/25                                                                                                  Головуючий у І інстанції Єросова І.Ю.
Провадження №22-ц/824/12997/2025                                                                     Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем Українии  
 
03 грудня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,  
за участі секретаря Спис Ю.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Антонченко Ангеліни Олександрівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва  від 07 квітня 2025 року у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2024 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , а з 01 листопада 2021 року, у зв`язку із зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води.
Відповідачі є споживачами послуг, які надає позивач за адресою:  АДРЕСА_1 , однак не виконують своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг, у зв`язку з чим за  відповідачами обліковується заборгованість, яка станом на 01 листопада 2024 року становить 191 170,31 грн: за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 24484,09 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 74523,11 грн, за період з 01 листопада 2021 року заборгованість за послуги з  постачання теплової енергії в розмірі 24184,64 грн,заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 66015,87 грн.
Також, за відповідачами рахується заборгованість за внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг та плата за абонентське обслуговування, яка становить: у період до 31 жовтня 2021 року заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення в розмірі 209,93 грн, заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води становить в розмірі 0,00 грн; за період з 01 листопада 2021 року заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії в розмірі 1158,12 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води в розмірі 594,55 грн.
Крім того, позивач на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року  № 602-18 укладеного між ПАТ «Київенерго» та позивачем набув право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018року послуг з централізованого опалення в розмірі 7557,59 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 14153,03 грн.
Також, позивач вважає, що він має право відповідно до вимог ст. 625 ЦК України на стягнення з відповідачів 3 % річних, інфляційних втрат та пені на суму простроченої заборгованості.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго»:
заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 7557,59 грн;
інфляційну складову боргу у розмірі 581,93 грн, 3% річних в розмірі 170,20 грн;
заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 14153,03 грн;
інфляційну складову боргу в розмірі 1089,78 грн, 3% річних в розмірі 318,73 грн;
заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення в розмірі 24484,09 грн;
інфляційну складову боргу в розмірі 1885,27 грн, 3% річних в розмірі 551,40 грн;
заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 по 31 грудня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 74523,11 грн;
інфляційну складову боргу в розмірі 5738,28 грн, 3% річних в розмірі 1678,30 грн;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії в розмірі 24184,64 грн; 
інфляційну складову боргу в розмірі 1836,50 грн, 3% річних в розмірі 530,65 грн, пеня в розмірі 442,45 грн;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води в розмірі 66015,87 грн;
інфляційну складову боргу в розмірі 4589,35 грн, 3% річних в розмірі 1294,80 грн, пеню в розмірі 1102,66 грн;
заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії в розмірі 1158,12 грн;
заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води в розмірі 594,55 грн;
заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення в розмірі 209,93 грн;
заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг централізованого постачання гарячої води в розмірі 0,00 грн;
витрати пов`язані з отриманням інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 43,00 грн.
Також, позивач просив стягнути на свою користь судові витрати у вигляді судового збору 3586,00 грн.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 квітня 2025 рокупозов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у загальному розмірі 102 835,34 грн станом на 31 жовтня 2024 року.
Стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , судовий збір у розмірі 1574,25 грн.
 Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» - Антонченко А.О.подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги скаржник зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом було надано всі належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог. 
Судом не враховано, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно.
Скаржник звертає увагу на те, що КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (до 01 травня 2018 року), так як строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.
Крім того, з розрахунку інфляційної складової та 3% річних заборгованості за надані послуги до 01 травня 2018 року ПАТ«Київенерго» та право вимоги відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18 вбачається що нарахування інфляційної складової та 3% річних та пені за спірні періоди не охоплює мораторій заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги.
Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників даної справи у встановлений апеляційним судом строк не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання сторони даної справи не з`явились.
Матеріали справи містять докази належного повідомлення КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», а саме звіт про доставку вихідної кореспонденції суду сформований автоматично через систему АСЕД «Апеляція». 
ОСОБА_4 повідомлена про розгляд справи, що підтверджується її розпискою про повідомлення від 05 листопада 2025 року.
Інші сторони даної справи повідомлялися про розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції через засоби поштового зв`язку, шляхом направлення судових повісток-повідомлень про виклик до Київського апеляційного суду на адреси місця проживання, однак судові повістки повернулись до апеляційного суду без вручення адресатам. 
Таким чином, судова колегія вважає, що сторони даної справи належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, позивачем пропущений строк позовної давності щодо частини заборгованості.
Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року ПАТ «Київенерго» відступає, а КП «Київтеплоенерго» набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобовязань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на загальну суму 1 818 662 617,96 грн станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630. 
Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП "Київтеплоенерго" було опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) від 28.03.2018 року.
Квартира АДРЕСА_2 , в якій зареєстровані відповідачі, під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_2 не зареєстровано.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31 грудня 2003 року квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_5 1/5 частина, ОСОБА_6 1/5 частина, ОСОБА_7 1/5 частина, ОСОБА_2 1/5 частина, ОСОБА_8 1/5 частина.
Згідно свідоцтв про смерть, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З довідки приватного нотаріуса Гончаренко С.Ю. від 10 лютого 2025 року вбачається, що за спадковою справою №5/2024 заведеної щодо майна померлої ОСОБА_5 , спадкоємцем її майна є ОСОБА_9 . Суду не відомо, хто є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_6 .
Згідно з відомостей КП «ГІОЦ» відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі свої зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води виконують неналежним чином, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, яка складається з: заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 7557,59 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 581,93 грн, 3% річних в розмірі 170,20 грн; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 14153,03 грн; інфляційну складову боргу в розмірі 1089,78 грн, 3% річних в розмірі 318,73 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення в розмірі 24484,09 грн; інфляційну складову боргу в розмірі 1885,27 грн, 3% річних в розмірі 551,40 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 по 31 грудня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 74523,11 грн; інфляційну складову боргу в розмірі 5738,28 грн, 3% річних в розмірі 1678,30 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії в розмірі 24184,64 грн; інфляційну складову боргу в розмірі 1836,50 грн, 3% річних в розмірі 530,65 грн, пеня в розмірі 442,45 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води в розмірі 66015,87 грн; інфляційну складову боргу в розмірі 4589,35 грн, 3% річних в розмірі 1294,80 грн, пеню в розмірі 1102,66 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії в розмірі 1158,12 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води в розмірі 594,55 грн; заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення в розмірі 209,93 грн.
Ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.
Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За вимогами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ України 21 липня 2005 р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим.
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.
Тарифи на комунальну послугу з постачання теплової енергії, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного такою системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії.
Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.
Сторона позивача посилається на те, що виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
На підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року позивач прийняв від ПАТ «Київенерго» право вимоги до відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка виникла станом на 01 травня 2018 року та прийняв право вимоги будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг   централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно п. 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Так, за змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст. ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Ч. 2 ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
До того ж, слід зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг.
Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами сплату отриманих послуг або не доведе іншого розміру заборгованості.
На підтвердження наданих послуг до справи долучено корінці нарядів про включення та відключення опалення, акти прийняття вузлів комерційного обліку, відомості про спожиту теплову енергію, акти про перевірку стану вузла обліку теплової енергії будинку АДРЕСА_3 .
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання відповідачам послуг позивачем.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачі кожного місяця отримували платіжні документи в яких зазначалось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості, тощо.
Доказів звернення із заявами до позивача, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості чи перерахунку за адресою:      АДРЕСА_1 , в спірний період відповідачами не надано та в матеріалах справи не міститься.
У відзиві на позовну заяву, відповідачі просили суд першої інстанції застосувати до заявлених правовідносин строк позовної давності.
Так, в рішенні суд першої інстанції зазначив, що пропуск строку позовної давності є очевидним, оскільки позивач просив стягнути заборгованість за надані послуги з 01 липня 2015 року по 31 жовтня 2024 року.
Перевіряючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги  в частині застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, колегія суддів вказує про таке.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.
Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у тому числі ст. ст. 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за період до березня 2017 року є поза позовною давністю.
Крім того, законом № 2120-IX від 15.03.2022 року Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, яким було визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року.
У ст. 264 ЦК України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Аналіз ст. 264 ЦК України дає підстави для висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; б) пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Слід зауважити, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у них є докази на підтвердження факту такого переривання.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі №686/23170/19 (провадження №61-13802св21) вказано, що «тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності».
Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості зроблені станом на 01 листопада 2024 року.
Відповідно до наданих позивачем розрахунків встановлено, що відповідачами періодично здійснювалась оплата за спожиті послуги, зокрема: у січні 2016 року сплачено 217,63 грн (за ЦО) та 295,44 (за ПГВ), у лютому 2016 року сплачено 2880,90 грн (за ЦО) та 613,80 (за ПГВ), у жовтні 2017 року сплачено 400,00 грн (за ЦО) та 500,00 (за ПГВ), у грудні 2017 року 500,00 грн (за ЦО) та 800,00 (за ПГВ).
Колегія суддів вважає, що частковою оплатою послуг, понад нарахування, відповідачі фактично визнавали наявність заборгованості, у зв`язку із чим строк позовної давності переривався.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності пропущений до позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з 01 липня 2015 року по 31 жовтня 2024 року, оскільки відбулося переривання строку позовної давності.
Доказів того, що у зазначений період послуги, що надає позивач, відповідачами не споживались, надано не було. Із заявами про те, що відповідачі  не проживають за вказаною адресою та не отримують вказані послуги, останнідо позивачане звертались.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачізареєстровані за адресою:         АДРЕСА_1 , а тому є споживачем наданих позивачем послуг у вказаній квартирі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17, провадження № 61-22435св18.
Відповідачами не спростовано  факт наявності та розміру заборгованості за надані послуги з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення надані житлово-комунальні послуги з 01 липня 2015 року по 31 жовтня 2024 року.
Зважаючи на встановлені обставини справи та норми закону, колегія суддів доходить висновку, що надані позивачем розрахунки заборгованості за отримані послуги є належним та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з іншими доказами свідчать про порушення відповідачами умов публічного договору (оферти) та вимог закону щодо своєчасної оплати фактично спожитої комунальної послуги, яка надавалася позивачем у спірний період.
Крім того, своїх контррозрахунків відповідачі не надали.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що судом першої інстанції не в повній мірі було досліджено наданні позивачем доказ на підтвердження своїх позовних вимог, що призвело до неправильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
В частині вимог про стягнення з відповідачі витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн слід зазначити наступне.
Відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Так, з матеріалів справи убачається, що позивачем при підготовці справи до судового розгляду вчинялися дії пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на майно щодо власника квартири за адресою:  АДРЕСА_1 .
Відповідно до наданої позивачем квитанції від 15 листопада 2024 року № 1996903708595308, позивачем у зв`язку із отриманням інформації з реєстру було понесено витрати у розмірі 43,00 грн.
Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім витрати пов`язані із підготовкою справи до судового розгляду у розмірі 43,00 грн.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за подачу позовної заяви КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» повинно було сплатити судовий збір в розмірі 3513,73 грн (1,5 % від 234248,80 грн), а за подачу апеляційної скарги 5270,60 грн (150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви), апеляційну скаргу задоволено, позовні вимоги задоволено,тому суд апеляційної інстанції стягує суму судового збору з відповідачів на користь апелянта в розмірі 8784,33 грн (по 2196,08 з кожного). 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Антонченко Ангеліни Олександрівни задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва  від 07 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
Позов комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість в розмірі 234 248 (двісті тридцять чотири тисячі двісті сорок вісім) гривень 80 копійок - оплати житлово-комунальних послуг, втрати від інфляції, трьох процентів річних, пені. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго 2206 (дві тисячі двісті шість) гривень 83 копійки судового збору та витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 2206 (дві тисячі двісті шість) гривень 83 копійки судового збору та витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 2206 (дві тисячі двісті шість) гривень 83 копійки судового збору та витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 2206 (дві тисячі двісті шість) гривень 83 копійки судового збору та витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 04.12.2025 року.
 
Реквізити сторін:
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», адреса: 01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ЄДРПОУ: 40538421.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса:             АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя-доповідач                                                          Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб 
                                                                               
                                                                                             К.П. Приходько